131 



stäramelse med fysiska lagar, kunna med lätthet förklaras, utan att 

 man med Nilsson behöfver taga sin tillflykt till det teleologiska be- 

 traktelsesättet, som intet i verkligheten förklarar genom att framställa 

 en sådan process såsom underbar m. in. Det underbara försvinner, 

 då de naturliga lagarne, som ligga till grund för förhållandet, utredas. 

 Om Nilsson verkligen observerat en klofällning hos någon enskild 

 individ, äro två fall, såsom mig synes, möjliga, nemligen att den i 

 något enskildt fall observerade klofällningen haft en pathologisk or- 

 sak, till följe deraf att klon blifvit stött och ett blodextravasat upp- 

 stått emellan undre ytan af klon och nagelbädden, eller berott på be- 

 gynnande förruttnelse, då, såsom väl bekant, epidermis jemte fjädrarne 

 på benen och äfven naglarne eller klorna lösas från sitt fasta sam- 

 manhang med det underliggande cell-lagret, i förra fallet af huden, i det 

 sednare fallet af nagelbädden. Den normalt inträdande periodiska klo- 

 fällningen bör icke förväxlas med den klofällning, som är en följd af 

 sjuklig förändring i de delar, som gifva näring åt klon. 



För att närmare upplysa det ämne, som o fv an före blifvit i kort- 

 het afhandladt, torde det icke vara opassande att slutligen betrakta 

 den ganska besynnerliga och välkända periodiska hornfällningen hos 

 Hjortslägtet, som äfvenledes har en fysiologisk orsak, grundad i 

 sjelfva hornets byggnad och sätt att tillväxa. 



Såsom väl bekant, skiljer sig Hjortslägtet, med fästadt afseende 

 å hornen, från den egentliga så kallade hornboskapen i det afseende 

 att, då hos de sednare hornet är ihåligt och fylles af ett från pann- 

 benets pannknöl (Tuber fr ontale) framskjutande utskott, i hvilket si- 

 nusf rontalis i många fall fortsattes, och det egentliga hornet är beläget 

 såsom ett foderal omkring detta benutskott, hornen hos de förra eller 

 Hjortslägtet icke utgöras af hornsubstans, utan af ett slags ben, som 

 står i sammanhang med pannbenet, hvarifrån det utvuxit, och med 

 hvilket det i sitt fullt utvecklade tillstånd är ganska intimt förenadt. 

 Hornet hos hornboskapen står genom blodkärl, som förgrena sig i det 

 anmärkta benutskottet såväl i det inre som å ytan, i ett likabeskaf- 

 fadt beroende af detsamma, som nageln af nagelbädden. Betraktar 

 man ett sådant benutskott, som hos hornboskapen skjuter in i basen 

 af hornet, så får man se, att ytan af detsamma visar mer eller min- 

 dre djupa fåror och hål, som antyda blodkärlens förlopp i det lefv an- 

 de tillståndet, så att desamma förlöpa i fårorne längs ytan och äfven 

 uttränga från benutskottets substans genom de här förekommande hå- 

 len. En del af de fåror och ojemnheter, som förekomma å detta ben, 

 motsvara vecken eller listerna i nagelbädden, hvilka med de mellan de- 



