140 



isynnerhet är utmärkande, och gifver förbindelsen sin väsendtliga ka- 

 rakter, är sjelfständigheten , medelst hvilken djuren äga förmåga att i 

 mer eller mindre grad modificera intrycken, och bestämma sitt för- 

 hållande till sin omgifning, eller med andra ord förmågan att göra sig 

 mer eller mindre oberoende. Denna förmåga har hos menniskan er- 

 nått sin högsta fulländning. Hon är fri. Äfven hos växterna finna 

 vi lifsyttringar, lifsfunktioner, som gå ut på att sätta dem i förbin- 

 delse med sin omgifning, men dessa sakna helt och hållet karak- 

 teren af sjelfständighet. Genom sina rötter hafva de förbindelse med 

 jorden, och genom sina blad med luften, men denna förbindelse är in- 

 gen annan, än den, som hos djuren förefinnes mellan födoämnena och 

 digestionskanalens slemhinna, och mellan luften och lungan. Då det 

 icke är möjligt att kunna fatta de parasitiska djurens förhållande till 

 andra djur, utan att hafva gjort sig reda för allt detta, hafva vi an- 

 sett det nödigt att förutskicka denna allmänna karakteristik. Då 

 man, med afseende på den nämnda sjelfständigheten uti djurens för- 

 hållande till sin omgifning, jemför de parasitiska djuren med andra 

 djur, så är det tydligt, att de förra äro mera beroende, eller mindre 

 sjelfständiga, än dessa. De bero helt och hållet af de varelser, på 

 hvilka de lefva såsom parasiter, från hvilka de hemta all sin näring, 

 och på hvilka de hafva hela sin tillvaro. Vi finna derföre ofta på 

 olika djurarter olika parasitiska djur, hvars formbildning blifvit, att 

 jag så må säga, bunden af de djurs beskaffenhet, på hvilka de lefva. 

 Detta är stundom så märkbart, att man velat bestämma arterna af 

 de herbergerande djuren efter arterna af deras parasiter, och vice versa. 

 Detta beroende är naturligtvis störst hos de parasiter, som för hela 

 sitt lif äro fastade till en enda punkt på djuret, på hvilket de lefva, 

 och mindre hos dem, som kunna röra sig fritt på sin värd. Denna 

 de parasitiska djurens beroende ställning utöfvar på deras utveckling 

 ett i hög grad hämmande inflytande, i öfverensstäminelse med den of- 

 vannämnda lagen, att oberoendet och utvecklingen gå jemna steg med 

 hvarandra. Om vi jemföra de parasitiska djuren med de andra af 

 närstående klasser, eller at samma klass, eller också af samma ord- 

 ning, så skola vi derföre alltid finna, att de stannat på en lägre ut- 

 vecklingsgrad, än dessa sednare. Och om vi jemföra dem med hvar- 

 andra inbördes, så finna vi alltid, att de parasiter, som för hela sitt 

 lif äro bundne till en och samma punkt, äro mindre utbildade än de, 

 som kunna röra sig fritt på sin värd. Man jemföre t. ex. intestinal- 

 maskarne med de andra maskarne, de parasitiska insekterna Puleoc, 

 Nycteribia, Melophagus och Pediculus med de andra insekterna af 



