193 



ten m och kunna dertore utan skada för jemvigten tagas bort. På 

 samma sätt upphäfva äfven krafterna — T och T x hvarandras verkan 

 på punkten /.i (naturligtvis med tillhjelp af den normala kraft, som 

 curvan C(m,m x ) alstrar) och kunna äfvenledes borttagas, utan att 

 jemvigten derigenom stores. Följaktligen måste de återstående krafter- 

 na 2Å\, 2F X , 2Z l och — T iy som numera äro de enda, som verka 

 på punktsystemet, hålla punkten m x i jemvigt, ty i annat fall skulle 

 denna punkt komma i rörelse och rycka med sig de öfriga, som icke 

 vidare hafva någon förmåga att göra motstånd. Af jemvigten hos 

 punkterna m och m x följer således, att kraften — T x skulle i förening 

 med -2^, 2F X , ZZ X hålla punkten m x i jemvigt, om denna punkt 

 vore fri från sitt samband med de öfriga punkterna och endast kunde 

 röra sig på men ej lösgöras från den curva, på hvilken han enligt 

 antagande hvilar. 



Tillfölje af vårt sätt att bestämma storleken af T, och emedan denna 

 krafts componenter tydligen äro 



4- t - _ + T r l y 4- t £ — z 



± i . —j- , ± i . l , £ 1 . -y- , 



måste nu eqvationen 



± j{($-x)te+(>l-!j)dy + (£-:)d;} + 2 {Å'åx + Yåy + Zdz) = . (37) 



vara sann, om vi blott gifva åt dx, åy, åz sådana värden, som mot- 

 svara någon punkt på tangenten i x , y , 2 . 



På samma sätt måste också i följd af det förhållande, vi antagit, 

 mellan krafterna — T och T x och emedan deras componenter äro 



vara sann, om vi gifva åt d£, åt}, d£ värden, som motsvara någon 

 punkt på tangenten i £, ^, £. 



