239 



knippade folksagorna (t. ex. Leköe, Torghatten, de syv Söstre, den 

 gigantiske hästmannen 1 ) m. fl.), än de ofantliga massor af fiskmåsar, 

 hvilka hvilade på hafvet, der sillens eller sej ens stimmar framgingo, och 

 åt detsamma gåfvo utseendet af en hvitsjudande bränning, än hval- 

 fiskarnes plötsliga framvältrande och vattensprutning, än "tyf-jo*s" 

 (Lcstris parasiticae) muntra jagt efter fiskmåsarne för att tvinga dem 

 att släppa sitt gripna rof o. s. v. Härtill kom lifvet ombord, der man 

 fick skåda en brokig blandning af flera nationers representanter, norr- 

 män, engelsmän, tyskar, fransmän, ja t. o. ra. lappar, hvilka ej försmå 

 detta nutidens kommunikations-medel. Skarpa ordvexlingar uppstodo 

 stundom mellan dessa trakters läsare (Lammersianer) och en med- 

 följande katolsk proselyt-värfvare från Altengård, hvilken med makalös 

 fräckhet framkastade sina satser och förnekade alla historiska facta; 

 och vid besöken i de inre fjordarne, der ångbåten endast få gånger 

 förut visat sig, framskyndade talrika långa och smala elf-båtar, lastade 

 med brokigt klädda lappar, hvilkas uttrycksfulla förvåning lifligt på- 

 minde om berättelserna om Indianernas bestörtning vid åsynen af 

 Columbi stora skepp. 



Efter att vid Hammerfest hafva gjort en dags exkursion, ehuru 

 der, liksom vid Tromsöe, en nästan fullständig vinter ännu rådde, 

 lemnade jag följande morgon denna af sina trankokerier stinkande 

 stad, under hopp, att vid de längre in i landet gående vikarnes botten 

 vegetationen skulle vara längre framskriden eller åtminstone marken 

 mindre snöbetäckt. Den blott 1 x /, dygn långa resan härifrån till 

 Stangnses i Tana-fjorden, hvarest jag lemnade ångbåten och båt- 

 ledes färdades till elfvens mynning, var utan gensägelse den intres- 

 santaste jag någonsin företagit, och isynnerhet erbjöd natten mellan 

 den 21 och 22 Juni en serie af storartade taflor, som väl lönade 

 sömnlösheten under densamma. Redan på aftonen passerade vi nem- 

 ligen Svrerholts märkvärdiga "fuglevasr", en i hafvet tvärbrant ned- 

 störtande klippa med djupa inåt gående gångar, der milliontals foglar 

 (hufvudsakligen Larus tridactyhis ) beklädde hafvet och klipporna samt 

 såsom gigantiska moln kringsvärmade i luften, hvilken de fyllde med 



1) Hästmannöc är en hög ur hafvet sig resande klippa, i hvilken, sedd från 

 ett visst håll, man lätt med någon fantasi kan skåda en ofantlig ryttare; "det är 

 Oden , som betslar sin gångare med polcirkeln." Förtömad på trollkvinnan vid Leköe , 

 (ett stort stenhlock på spetsen af denna ungefär 20 mil aflägsna klippa) afsköt han, 

 enligt folksagan, mot henne sin båge och det med sådan kraft, att den ungefär midt 

 emellan dem liggande Torghatten af pilen genomborrades, och ännu i dag kan man 

 från de nedanför Torghatten seglande fartygen skåda dagern midt igenom fjället. 





