240 



sina genomträngande skrän. Man kan göra sig ett ungefärligt begrepp 

 om antalet af dessa foglar, då, oaktadt detta s. k. "vaer" är ett af de 

 mest otillgängliga, här årligen insamlas 9 — 10,000 ägg ock foglarnes 

 antal, långt ifrån att minskas, synes ständigt ökas. — Efter att der- 

 efter skådat Kjöllefjordens märkvärdiga klippblock, af hvilka ett är 

 vida beryktadt under namn af Finnkyrkan, nalkades vi Nordkyn. 

 Naturskönare vuer, mera storartade och djerfva fjällbranter har jag 

 väl skådat, men här öfverväldigades man oemotståndligt af den tanken: 

 "här stå vi på toppen af jorden", här brottas landet och hafvet om 

 herraväldet i norden, då på en gång Nordkaps tvärbranta, trotsiga 

 klippvägg och Nordkyns försigtigt framskjutande udde visade sig i 

 midnattsolens matta belysning och under en dödstystnad, som endast 

 stördes af Ishafvets sakta rullning och bruset af dess "böljor, som slå 

 emot skären." 



Genast vid ankomsten till Tana-elfven visade det sig, att jag 

 långt ifrån att komma för sent till dessa trakter, såsom jag fruktat, 

 snarare kom för tidigt. Intet blad visade sig ännu på björkarne, snö 

 täckte ej blott öfverallt fjällens toppar och sluttningar, utan låg äfven 

 flerestädes ända ned till hafsstranden. Snöblandadt regn föll dessutom 

 nästan dagligen under mitt 8 dagar långa vistande härstädes, hvadan 

 det intryck jag erhöll af såväl väderleken som vegetationen i dessa 

 trakter vid midsommartiden ej var det fördelaktigaste. Allmänt för- 

 säkrades dock, att ehuru visserligen de föregående fem åren varit 

 ovanligt kalla, detta dock häruti öfverträffade dem alla, så att vege- 

 tationen vore minst en månad sednare än A r anliga år. Det oaktadt 

 fann jag härstädes, isynnerhet af lafvar, åtskilliga utmärkta och säll- 

 synta arter, som väl lönade de företagna exkursionerna. 



Den 29 Juni lemnade jag flodmynningen och färdades, liggande i 

 en af de här vanliga, ytterst smala och i begge ändarne snipiga bå- 

 tarne, uppför floden, framstakad af tvenne lappar, — ett här mycket 

 vanligt sätt att färdas, som på en gång är ganska behagligt och tem- 

 ligen hastigt. Pilsnåren på stränderna blomstrade nu som bäst, och 

 isynnerhet Salias lanata prålade med sina stora "guldgula fransar", 

 som bjert afstucko mot de nyutslagna bladens späda grönska. Tussi- 

 lago Farfara hade äfven nyss utslagit på stränderna, hvilka erbjödo 

 ett ganska eget utseende derigenom, att floden ständigt undergräfver 

 densamma, så att sedan gräsmattan med buskar och träd nedstörtar 

 i elfven. Efter 3 mils färd uppnåddes Seida lappby, hvarifrån jag åt- 

 följd af bärare genast företog vandringen öfver de fjäll, som skilja 

 Tana-elfven och Varanger-fjorden, till hvilkens innersta vik jag tidigt 

 påföljande morgon anlände. 



