245 



hålla ett äkta lapp-cranium. Sådana kunna nemligen erhållas ur de 

 gamla, hedniska lapparnes grafvar, hvilka här företinnas i stenrösen, 

 och jag öppnade ett par sådana, men i alla voro antingen hela skal- 

 larne eller deras bakre del alldeles förmultnad. Svårigheten att upp- 

 täcka dessa af flata stenar bildade stenkistor, hvilka sedan blifvit be- 

 täckta med en mängd ofvanpå vräkta stenar, jemte min knappa tid 

 gjorde, att dessa mina försök misslyckades. 



Af botaniskt intresse hade denna färd till Polmak föga att erbjuda. 

 Träden bilda häromkring tätare och resligare lundar, och åtskilliga 

 allmänna sydligare växter visa sig, men på samma gång försvinna 

 äfven de sällsyntare, för Finmarken mera egendomliga arterna. Der- 

 emot vanns under en annan längre utflygt, som jag straxt derefter 

 företog till Laxefjorden, ett rikare botaniskt utbyte, och då jag under 

 densamma blef bekant med och försatt uti många för mig ovanliga 

 och obekanta förhållanden, kan jag ej neka mig nöjet att i korthet 

 skildra densamma. 



Den 23 Juli lemnade jag i Prosten Sommerfelts sällskap Nyborg, 

 vandrade öfver Seida-fjällen och färdades utför Tana-elfven och dess 

 forsar ned till dess mynning, Guldholmen. Vidsträckta sandbankar 

 uppsköto nu öfverallt i floden, och det fordrades våra lappars hela 

 lokalkännedom för att kunna lotsa båten fram i de smala, slingrande 

 rännorna mellan desamma. Flerestädes visade sig äfven på stränderna 

 vidsträckta flygsandsfält med stora sancldrifvor, som mer och mer in- 

 kräkta på den omgifvande marken. — Påföljande dag afseglade vi 

 jemte 5 lappar, hvilka voro betingade att såsom bärare medfölja under 

 hela denna färd, med god vind öfver den bedrägliga T ana-fjorden, och 

 ankommo på aftonen samma dag till Vester-Tanen, der en något öf- 

 ver 5 mil lång vandring öfver omvexlande fjäll och dalar begynte. 

 Endast en hastig blick på fjällen visade, att man i år härstädes hade 

 att vänta sig en besvärligare vandring och ett obetydligare utbyte än 

 andra år, då dessa fjäll, som annars vid denna tid bruka vara snö- 

 fria, nu buro stora hvita täcken, der ej dessa sednare voro svagt 

 purprade af "den röda snön." Men vid sjelfva kanten af dessa drifvor 

 prålade dock nu i sin bästa fägring den vackra Ranunculus nivalis, 

 och vid bäcken Njoammeljok visade sig jemte denna stora massor at 

 den sällsynta, af ingen nu lefvande Skandinavisk botanist tagna Ran. 

 sulphureus. Att jag ej försummade tillfället att af densamma insamla 

 ett rikligt förråd, är naturligt, och jag lät mig härvid ej afskräcka af 

 den skarpa frost, som, oaktadt midnattssolen ännu kastade sina strålar, 

 betäckte vattnet med en tunn isskorpa och försilfrade dvergbjörkens 



