246 



blad. Slutligen då jag skulle i portören inlägga en ny skörd af denna 

 växt, befanns det, att de redan insamlade och afsköljda exemplaren 

 hade sammanfrusit till en knippa, hvilken fasthängde vid portörens 

 väggar. Nu var det nödigt, för att denna min skatt ej skulle för- 

 derfvas, att skyndsamt få den upptinad och inlagd i papper — och 

 lyckligtvis utvisade en uppstigande rökpelare närheten af en lappkåta. 

 Hit ställdes färden, och liggande på renhudar vid den i inidten flam- 

 mande elden, tillbragte jag här ett par timmar med vården af min 

 kära JRanunculus, derunder utsatt för en talrik samling bredvid och 

 omkring mig liggande lappars förvånade blickar och yttranden, hvilka 

 ej kunde fatta, huru en menniska kunde falla på en så vidunderlig 

 idé, som att resa till Finmarken blott för att samla gräs och mossa, 

 men tillika betraktande mig med en viss vördnad, såsom varande, 

 enligt en bland Lapparne i trakten utbredd tro, "en hög herre, som 

 Kungen hitsändt, emedan han ville se alla örter, som finnas i hans 

 rike, och hafva frö af dem för sin stora Have." — Då vandringen 

 derefter fortsattes, var hela marken täckt af rimfrost och en ogenom- 

 skådligt tät dimma insvepte hela trakten, så att vår vägvisares hela 

 säkerhet behöfdes för att öfver vidsträckta snöfält, brusande bäckar, 

 höjder och dalar kunna föra oss den rätta vägen. Först fram på 

 morgonen, då dimman skingrat sig, nådde vi den lilla elfven Laggo, 

 der flera fjällväxter stodo affrusna och der vi vid en upptänd eld ge- 

 nom några timmars sömn stärkte oss till fortsatt vandring. Under 

 denna, som varade till fram på aftonen, tilldrog sig intet, som för- 

 tjenar att särskildt omnämnas. Vegetationen bar samma magra, öds- 

 liga prägel, som är vanlig på fjällslätterna, och endast i de mellan- 

 liggande dalarne visade sig en större frodighet. Detta gäller isynnerhet 

 om den trånga, af björkar tätt bevuxna dal, genom hvilken vi slut- 

 ligen nedstego till hafvet och i hvilken en rik färgprakt af talrika, 

 fastän allmännare växter rådde. 



Kring Lebesby, der vi qvardröjde några dagar, anställde jag kor- 

 tare exkursioner åt flera håll. Visserligen fann jag ej någon från 

 Varanger-fjordens synnerligen afvikande Flora, men en del utmärktare 

 arter och former, som observerades, gjorde dock vandringarne ange- 

 näma. Dertill kom äfven den gästfria välvilja, hvarmed vi afpresten 

 härstädes bemöttes. Jag har redan förr påpekat, att Finmarken i 

 detta afseende är ett kontrasternas land, och detta påstående jäfvas 

 ej, om man jemför den kost, som bestås i lapparnes och norrmännens 

 boningar. Långt ifrån att i dessa sednare finna spår af deras afskild- 

 het från den öfriga verlden, råder här ett öfverflöd, som förefaller gan- 



