248 



kastade kojan (gamman) bland dess ej mindre osnygga två- och fyr- 

 fotade innevånare hafva intagit en måltid, som säkerligen vid ett annat 

 tillfälle, då hungern ej förjagat all betänkligheter, skulle blifvit orörd, 

 — i en af de här befintliga små förrådshusen funno en ganska behag- 

 lig sofplats på mjuka får- och renskinn. 



Påföljande morgon hade vi ämnat genast afresa på båt ut genom 

 Langfjorden, en af T ana-fjord ens vikar. Stark motvind tvingade oss 

 emellertid att qvardröja, och dagen användes af mig till de insamlade 

 växternas vårdande, hvila samt korta exkursioner, af våra medföljande 

 lappar såsom vanligt till omvexlande sömn och kaffekokning. Först 

 på aftonen lade sig vinden så mycket, att vi kunde begifva oss på 

 väg, och under färden lade vi på många ställen i land, på det jag 

 måtte erhålla en, om ock flygtig, bild af vegetationen. Jag sysselsatte 

 mig dessutom hela natten med att "dörja" sej och torsk, ett på en gång 

 angenämt och lönande tidsfördrif. Rikedomen på dessa fiskarter är 

 nemligen här så stor både vinter och sommar, att jag vågar temligen 

 tryggt påstå, att någon egentlig hungersnöd här knappt kan uppstå, 

 ty på 1 Y> å 2 timmar kunna tvenne personer, den ene fiskande, den 

 andre roende, blott med tillhjelp af en på ett långt snöre fästad krok, 

 fånga ett hundrade af de präktigaste, fotslånga fiskar. Också äro de 

 berättelser, som man här ej sällan får höra om tilldragelser under den 

 egentliga fisketiden, så från vanliga förhållanden afvikande, att de 

 förefalla en främling nästan fabulösa. 



På detta sätt tillbragtes hela natten och följande förmiddag. Se- 

 dan vi på många ställen lagt i land och på hvarje blifvit belönade 

 med fyndet af några utmärktare växtarter, isynnerhet lafvar, utkommo 

 vi på Tanafjorden och seglade tvärt öfver densamma till Kjeskelviken, 

 der jag likaledes gjorde en kort exkursion, hvarpå en långvarig kryss- 

 ning inför Tana-fjorden begynte. Först sent på aftonen anlände vi 

 till en lappby vid namn Lille Molvig, hvarifrån vi måste öfvervandra 

 Stangn »sfjällen, de högsta i Ost-Finmarken ^2000 fot\ för att på an- 

 dra sidan om dessa erhålla en båt, som återförde oss till Tana-elfvens 

 mynning. Ödsliga och kala äro väl i allmänhet fjällslätterna härstä- 

 des, men de nu omnämnda fjällen öfverträffa dock häruti dem alla, 

 ty icke mer än 7 arter risaktiga, förkrympta fanerogamer kunde jag 



på stränderna bosatte, sum hufvudsakligen hem tar sin föda ur liafvct. Med afseende 

 på renlighet i boningarna kan knappt någon jenmförelse komma i fråga, — men er- 

 kännas måste äfven, att ett omdöme i detta hänseende måhända utfaller till fjäll-lappens 

 förmån mest af den orsaken, att lian genom den ofta inträffande flyttningen af sin 

 kåta på flera ställen qvarlemnar den orenlighet, som den i torf-kojorna boende år från 

 år samlar på ett ställe. 



