250 



herrligt väder begynna färden, framstakade uppför elfven, som ett par 

 mil från mynningen börjar att bilda gränsen mellan Norge och Ryss- 

 land. En '/, mil från mynningen skjuter dock Ryska området öfver 

 floden med en flik af en quadrat-versts storlek, af den skenbara or- 

 saken att skydda ett gammalt grekiskt-katolskt kapell, Buris Gleb, 

 (en liten, lutande och förfallen laduiik trädbyggnad) men tydligen af 

 det skälet, att denna fläck är en af de bördigaste och frodigaste vid 

 hela elfven 1 ). Häraf kommer det sig, att det omtalta, ganska vackra 

 första vattenfallet i Pasvig-elfven ligger helt och hållet på Ryskt om- 

 råde. Jag måste dock bekänna, att jag för min del ej kunde finna 

 detta i verklig skönhet täfla med det andra, till hvilket vi på af- 

 tonen anlände, och hvilket vi hade god tid att beundra, under det 

 våra roddare drogo båtarne öfver land förbi fallet. Natten tillbragtes 

 på några höstackar vid ett nybygge, beläget vid en af de många sjöar, 

 som floden här bildar. Följande dag passerade vi åter ett fall och 

 befunno oss derefter på den stora sjön Tsjolmejavre, hvars vackra, af 

 lummiga alar och björkar omkransade stränder, infattade i en ram af 

 allvarliga, mörka tallskogar, på ett märkvärdigt sätt påminde om 

 vissa delar af Mälarens omgifningar. Vid ett nybygge på stranden 

 stadnade vi öfver natten, hvarefter jag skildes från mitt resesällskap, 

 hvilket fortsatte färden längre uppför elfven , men jag deremot — efter 

 några exkursioner i en den växtfattigaste trakt jag någonsin skådat, 

 men som dock belönades med fyndet af en för Skandinaviska floran 

 ny granart, Abies orientalis, — återvände samma väg, som jag kom- 

 mit, till det andra fallet. Efter en under bar himmel tillbragt natt 

 anträdde jag följande morgon (den 19 Aug.) med kompassen i hand 

 en vandring öfver fjällen för att hinna till Jarfjorden, men efter 6 

 timmars vandring öfver fjäll och kärr, genom skogar och fjällslätter 



1) Här finnes ä.fven en liten, endast om sommaren bebodd "Skolte"-by, hvars 

 innevånare med stor stolthet framhålla sin lycka att vara Ryska regeringens undersåter. 

 Detta tyckes dock hnfvudsakligen härleda sig deraf, att då de Norska Lappame såväl 

 i sin vandel som vid skogens begagnande o. s. v. äro strängt- bundne vid lagens före- 

 skrifter, dessa deremot äro så aflägsna från alla embetsmän, att de tilltro sig kunna 

 göra, hvad helst de vilja. Endast en gång om året erhålla de besök af en länsman, 

 som upptager skatten, (fastän oftast 2 a 3 komma efter hvarandra i samma ärende, 

 hvilka förklara sina föregångare för bedragare) samt af en pop, som äfven besöker 

 de norska undersåtarnc af grekiska religionen i Pejsen (Syd-Varanger) och som , enligt 

 en norsk nybyggares ord, "ej gör annat än super sig full å församlingens vägnar." — 

 Namnet "Skolter" (Skalliga) sägas de hafva erhållit deraf, att det bland dem ej sällan 

 skall inträffa, att personer så länge tvätta hufvudet med salt-lake, att håret affaller, 

 för att derigenom undgå faran att blifva tvungna till krigstjenst. 



