251 



fann jag omöjligheten att på' egen hand finna rätta vägen. Min be- 

 lägenhet var ej den angenämaste ; jag befann mig midt inne i en skog , 

 fjerran från menniskoboningar och ett godt stycke in på Ryska om- 

 rådet, — samt till sällskap hade jag blott svärmar af blodsugande 

 myggor och tvenne svärjande finnar, af hvilka den språkkunnigaste 

 endast med möda kunde tolka sina känslor i de orden: "Engelsman 

 hafva mycket pengar, betala bra." — Nöden hade nu ingen lag; jag 

 måste återvända samma väg jag kommit och ro öfver sjön Wallasjavre 

 till ett på andra stranden beläget nybygge, der jag lyckligtvis fann 

 en norrman med jettestyrka och välvilligt sinnelag, h vilken, då finnar- 

 nes oförskämdhet alltmer tillväxte och uttryckte sig i hotande åtbör- 

 der och oafbrutna "satanas" och "perkele", åtog sig att ensam bära 

 mina saker till Jarfjorden. Jag anlände äfven lyckligen dit sent på 

 aftonen, efter att således hafva användt en hel dags marsch på att 

 tillryggalägga denna något öfver en mil långa väg. Härunder obser- 

 verade jag ett i Finmarken mig veterligen aldrig anmärkt bevis på 

 landets höjning, nemligen en stor bank af hafsnäckor * ), hvilken bil- 

 dade Wallasjavres n.ö. ända. För öfrigt visa sig öfverallt i dessa 

 trakter tydliga spår af denna höjning, och ännu vid Tsjolmejavre sågos 

 högt uppe i tallskogen tydliga märken efter forntida hafstränder. Ett 

 annat bevis härför anträffade jag sednare på den från hafvet vända 

 sidan af Storfjället vid Mortensnaes, nemligen ett ganska nära toppen 

 ur jorden framskjutande, halfförmultnadt ben af en hvalfisk. 



Vid Jarfj ordbotten qvarhölls jag af stark storm tvenne dagar, 

 under hvilka dock fyndet af flera sällsynta växter belönade de under 

 snö och regn företagna exkursionerna. Samma farsot, som på flera 

 ställen i Sverige blifvit observerad på ljungen, tycktes här hafva an- 

 gripit asparne, ty stora skogar af desamma med tjocka stammar stodo 

 alldeles utdöda utan tecken till någon yttre skada. — Först sent på 

 aftonen den 21 hade stormen så stillat sig, att jag kunde färdas ut 

 genom den smala fjorden, och jag hoppades att följande middag kunna 

 vara i Wardöe, men — ödet hade annorlunda beslutat. Knappt hade 

 vi utkommit på Varanger-fjorden, förrän omisskänneliga tecken utvi- 



1) Herr Professor Lilljeborg har haft godheten att undersöka ett parti snäcksand, 

 som jag från denna bank hemfört, och har deri anmärkt af Gastropoda följande arter: 

 Buccinum undatum L. , Trophqn clathratus (L.), Tr. Gunneri Loven , Purpura lapillus 

 (L.). Trnclnis undulatus (Sow.), Rimula noachina (L.), Litorina litorea (L.), L. grön- 

 landica Moll., Lacuna solidula Lov., Acinaea virginea Mull. och Chiton viarmoreus O. 

 Fabr., samt af Acephalai: Mytihis edulis L., Astarte arctica Gray, A. elliptica Brown, 

 Saxicava rugosa (L.), S. arctica (L.) och Tellina solidula Pult. 



