253 



på morgonen vädret åter var temligen lugnt, ämnade jag fortsätta min 

 färd, men knappt hade mina senfärdiga finnar kommit i ordning, förrän 

 en ny häftig n.n.o. storm gjorde det omöjligt att tänka härpå. Då 

 jag emellertid nödvändigt måste hinna till Wardöe, innan ångbåten 

 gick derifrån, återstod för mig ej annat än vandra trenne mil öfver 

 fjällen, och att detta ej var någon lusttur, finner enhvar lätt, då stor- 

 men låg alldeles i ansigtet och snart började medföra stora byar af 

 smältande snö, hvilken genom vindens häftighet drefs parallelt med 

 marken. Alldeles genomvåt och förfrusen framkom jag vid middags- 

 tiden till Svartnats, der jag i brist på kläder till ombyte (alla mina 

 saker voro nemligen qvarlemnade iWadsoe för att medfölja ångbåten) 

 måste sjelf taga plats i spisen för att uppvärma och torka mig. Först 

 efter 5 timmars väntan kunde jag erhålla några karlar, hvilka vågade 

 sätta mig öfver det smala, men nu hvitskummande sundet, som skiljer 

 Wardöe från fasta landet, — och jag har sedan mången gång för- 

 undrat mig öfver, att jag ej genom denna vandring ådrog mig en häftig 

 förkylning. Då jag den följande morgonen skulle börja mina under- 

 sökningar, befanns marken täckt af '/, aln djup snö, hvilken enligt 

 sednare underrättelser från dessa trakter ännu i dag qvarligger. Ång- 

 båten måste för stormen qvardröja 1 '/ 2 dygn, så att vi först den 17 

 på aftonen lenmade Wardöe och efter att hafva passerat Nordkyn 

 och Nordkap anlände den 19 på morgonen till Hammerfest, der jag 

 genast begaf mig ombord på den mot söder gående ångbåten. Då 

 denna nu om nätterna måste ligga för ankar, upptog hemfärden en 

 ganska lång tid, och då tillika samma trakter som på uppresan pas- 

 serades, erbjödo de ej längre nyhetens behag. Det enda af brottet i 

 enformigheten lemnade det vackra skådespelet af hafvets fosforescens 

 om nätterna samt upptagandet ombord af tvenne förlista skeppsbesätt- 

 ningar, hvilket sednare i dessa trakter tyckes höra så till ordningen 

 för dagen, att ingen fäster sig särdeles dervid. Största delen af den 

 manliga befolkningen härstädes omkommer äfven på hafvet, så att det 

 är en sällsynthet att här få skåda en äldre man, och med en ton af 

 half medömkan, hälft förakt hörde jag en fiskare omtala en person, 

 som "dött på land." — Den 29 September anlände jag till Trond- 

 hjem, hvarifrån jag den 3 Oktober på ångbåt for till Levanger och 

 sedan genom den vackra Vaerdalen, Jemtland och Medelpad till Sunds- 

 vall. Slutligen anlände jag den 13 Oktober, efter 4 '/ 2 månaders från- 

 varo, till Upsala, der oregelmessigheten i postgången från Finmarken 

 hade förorsakat de bestämdaste rykten om min död. 



23 



