254 



Jag har nu i korthet skildrat resans gång, men innan jag ned- 

 lägger pennan, må det tillåtas mig att med några ord söka teckna 

 vegetationens beskaffenhet i dessa nejder, i hvilka jag tillbragte den 

 förflutna sommaren. Såsom jag förut anmärkt, är det ej här lämpligt 

 att ingå i någon detaljerad beskrifning af denna sak, men jag anser 

 det så mycket mindre opassande att med några drag söka teckna de 

 intryck, som jag af växtverlden i Öst-Finmarken erhöll, som jag der- 

 igenom blir satt i tillfälle att, så mycket på mig ankommer, skingra 

 en af de fördomar, som jag ej sällan funnit hysas om detta land äfven 

 af personer med verklig bildning och lärdom. Det är nemligen ej ovan- 

 ligt att få höra sådana föreställningar som den, att vegetationen här- 

 städes är inskränkt blott till mossor och lafvar samt på sin höjd till 

 en eller annan lågväxt planta, som bland is och snö förer ett tynande 

 och problematiskt lif, — under det att i verkligheten, såsom jag re- 

 dan antydt, vegetationen härstädes (på vissa lokaler) snarare väcker 

 förvåning genom en relatift stor rikedom och yppighet, som man ej 

 kan vänta sig i ett så nordligt land. Orsaken til! <ie gynnsamma för- 

 hållanden, som framalstra denna, är hufvudsakligen Golfströmmen, 

 hvilken hindrar hafvet äfven under den strängaste vinter att tillfrysa 

 (utom i de innersta vikarne) och betydligt höjer medeltemperaturen, 

 äfvensom sommarens ständiga solljus, som i hög grad påskyndar väx- 

 ternas utveckling och isynnerhet på de mot söder vända bergsluttnin- 

 garne framkallar en förvånande yppighet. 



Betrakta vi Öst-Finmarken i sin helhet, så finna vi, att största 

 delen deraf utgöres af fjällslätter, hvilka dock aldrig nä någon så be- 

 tydande höjd, att snön ständigt qvarligger, utom under vissa, mindre 

 gynnsamma somrar. Dessa vidsträckta hedar äro endast här och der 

 afhrutna af flod- och bäckdalar eller af mer eller mindre djupt in- 

 skjutande hafsvikar, i hvilka klipporna än tvärbrant nedstörta, än vid 

 sin fot ega större eller mindre sträckor af uppslammadt land. De till 

 längd och bredd ej obetydliga dalar, som på vissa ställen förefinnas, 

 vanligen uppfyllda af kärr och torfmossar, visa sig ofta med lätthet 

 vara intet annat än forntida hafsvikar. Efter dessa korta anmärk- 

 ningar öfvergår jag till en skizzerad beskrifning af vegetationen här- 

 städes, sådan den visar sig i sin sommarfägring d. v. s. i slutet af Juli 

 och början af Augusti månader. 



Begifva vi oss upp i slätttjällsregionen, möter blicken intet träd, 

 ingen högre buske, utan endast lågväxta, vanligen torra och risaktiga 

 örter, som glest betäcka marken, der den ej helt och hållet höljes af 



