255 



stensplittror eller hvitfärgas af talrika Infarter l ). Såväl djur- som 

 växtverlden visar här en hög grad af fattigdom och enformighet, som 

 förlänar åt det hela en prägel af tysthet och ödslighet, som i längden 

 måste blifva tröttande. Här är det, som fjäll-lappen flyttar omkring 

 med sin kåta och sin renhjord — och utom honom söker ingen mensk- 

 lig varelse sin boning på dessa magra hedar, der ej sällan under hög- 

 sommaren de sparsamma blommorna härjas af starka frostnätter, samt 

 der stormar och snömassor under vintern måste utöfva ett fasaväckande 

 tyranni. En djup tystnad råder härstädes, endast af bruten af "hejlons" 

 ( Charadrius apricarius och morinellus) enformiga och klagande läten, 

 af "bjekkans" ( Falco lagopus) genomträngande och jemrande skri eller 

 af de uppskrämda ripornas gälla sqvattrande och bullrande flygt. Väx- 

 terna förkrympas i allmänhet till små pygméer, såsom dverg-pilen (Sa- 

 lix herbaceaj, som från sin underjordiska stam uppsänder endast nå- 

 gra få blad, dverg-björken (Betula nana), kråkriset (JEknpetrum ni- 

 grum), Gnaphalium supinum, Antennaria alpina, Diapensia lap- 

 ponica, Sibbaldia procumbens , Arctostapltylos alpina, Juncus triji- 

 dus, Luzula spicata och arcuata, några starr- och gräs-arter m. fl., 

 bildande en tunn grågrön matta, som endast på spridda punkter er- 

 håller ett prydligare utseende genom de väl ej stora och prunkande, 

 men täcka och vanligen i massor samlade blommorna af Silene acau- 

 lis, Saxifraga oppositifolia , Dryas octopetala, Pedicularis lappo- 

 nica, Azalea procumbens , Andromeda hypnoides och några få andra. 

 Endast der vatten samlat sig, visar sig en större yppighet; bäckarnes 

 stränder förgyllas ej sällan af Ranunculus nivalis och Viola biflora, 

 blandade med åtskilliga andra mindre lysande fjällväxter (Ranunculus 

 pygmaeus, Cerastium trigynum, Epilobium alpinum, Saxifraga 

 nivalis, stellaris och aizoides, Oxyria m. fl. dylika, och i kärren 

 hafva några af de härdigaste större pilarterna (Salix glauca, Lappo- 

 num, lanataj, hvilkas blommor och hängen naturen sjelf försett med 

 skyddande pelsverk, nedslagit sina bopålar jemte högväxtare starr- 

 och gräs-arter samt några från björkregionen hit uppstigande örter. 



Begifva vi oss ned från dessa föga inbjudande slätter, möta oss 

 vid ungefär 700 fots höjd öfver hafvet 2 ) de första björkarne, här fö r- 



1) "Calidissimas orbis partes regit Palmarum familia, terras oalidas incolimt frute- 

 scentes plantarum gentes, australes Europae plägas mimerosa ornat herbarum eoroua, 

 Belgiam Daniamquc graminum oceupant copiae. Sueeiam Mnscorum agmina, ulrimam 

 vcro frigidissimamcpie Lapponiam pallidae Algae, praesertim albi Lichenes. En ulti- 

 mam vegetationis gradum in terra ultima!" Linn. Fl. Lapp. 



2) Att uppgifva någon bestämd gräns, öfver livilken björken ej stiger, är omöj- 



