257 



der vattnet något längre qvarstannar framvisa några vanligare kärr- 

 växter, men i hvilka för öfrigt den nakna torfven endast närer spridda 

 exemplar af hjortron-plantan, dverg- björken, kråkriset, Pedicularis 

 lapponica, Scirpus caespitosus , Eriophorum vaginatum och några 

 få starr-arter. 



Den teckning — så ofullständig den än är — , som jag nu lemnat 

 af björkregionen, gäller dock endast om en del af Öst-Finmarken, 

 nemligen flod-dalarne och de innersta hafsvikarne. Längs de yttre hafs- 

 kusterna är deremot landets fysiognomi mindre behaglig, ty här saknas 

 skogen, dels kufvad af stormarne, dels och förnämligast utrotad af 

 menniskor. Samma klagan, som man med stort skäl får i Sverige 

 höra öfver skogarnes uthuggande, är nemligen här på sin plats, och 

 om ej kraftiga åtgärder häremot vidtagas, är det fara värdt, att de 

 återstående skogarne inom icke många decennier hafva undergått ett 

 likarta dt öde, så att man då blott i otillgängligare dalar finner lem- 

 ningarne af de skogar, som fordom kläclt en stor del af de lägre trak- 

 terna härstädes. Så har t. ex. i Wadsöes närmaste grannskap l ) all 

 skog blifvit borthuggen, och äfven längre in i Yaranger-fjorden vet tra- 

 ditionen att omtala skogar på ställen, der nu intet träd finnes och der 

 något sådant nu utan skydd mot vindarnes häftighet knappt mera kan 

 uppstå. Orsaken till detta bedröfliga förhållande är, såsom ofvan an- 

 tydts, att söka i oförsvarligt handlingssätt hos innebyggarne, och om 

 än Norrmännen härutinnan ej äro alldeles felfria, faller dock den jem- 

 förelsevis största skulden på Lapparne. Då dessa nemligen om vintern 

 efter behof fälla björkarne, af hugga de dessa jems med snöns yta, 

 hvarigenom stammarne till en stor och den tjockaste delen blifva qvar- 

 stående och sedan, när snön smält, framträda såsom skampålar, vitt- 

 nande om obegriplig dumhet och oförsvarlig lättja. Sannt är visser- 

 ligen, att någon fara för brist på brännmaterial här knappt kan upp- 

 stå, då de mäktigaste och vidsträcktaste torf-lager finnas att tillgå 

 (på många ställen har man älven fått tillgripa detta ämne), men att 

 genom denna skogarnes sköfling och uthuggning klimatet måste betyd- 

 ligt försämras, är lika klart, som att något skäl, hvarföre innevånarne 



under gynnsamma somrar, men dä erhållas äfven af dem så rika skördar, att en gan- 

 ska betydlig export af dem till södra Norge försiggår. Tambsöeu i Porsanger-fjorden 

 är isynnerhet känd för sin rikedom på dessa "Nordens drufvor." 



1) I en ej längesedan utkommen Engelsk i-esebeskrifning har jag visserligen sett 

 en planch öfver Wadsöe, der denna stad omgifves af granskogar, men att dessa hrar- 

 ken hnnas eller någonsin funnits utom i artistens fantasi, vågar jag med bestämd- 

 het påstå. 



