259 



geron alpinus, Petasites frigida, Saussurea alpina, Hieracium al- 

 pinuin, Gcntiana nivalis m. fl. 



Till dessa tvenne klasser, bvllkas antal är ganska betydligt och 

 som tillsammantagna kunna uppskattas till mer än 75 °/ af hela vege- 

 tationen härstädes, komma ytterligare följande fyra: 



3. Några sydliga växter, som med de större floderna blifvit för- 

 flyttade mot norden och vid deras stränder på enstaka punkter före- 

 komma, utan att egentligen kunna sägas väsentligen bidraga till att 

 gifva vegetationen dess utmärkande prägel. Sådane äro t. ex. Hiera- 

 cium pilosella, Thymus Serpyllum, Utricularia vulgaris, Nuphar 

 pumilum, Nasturtium palustre, Polygonvm amphibium, Potamoge- 

 ton perfoliatus , Sparganium affine, Phragmites m. fl., som endast 

 anträffas vid Tana- och Pasvig-elfvarnes stränder. I allmänhet kan 

 man dessutom säga, att vid dessas stränder sydligare arter, som för 

 öfrigt förekomma sparsamt spridda öfver hela landet, i större mängd 

 och frodighet anträffas. 



4. Några genom kulturen, hufvudsakligen genom de vanligen miss- 

 lyckade odlingsförsöken af potatis o. s. v. samt genom skeppsfarten i 

 sednare tider hitförda växter. Största delen af dem, som hitföras, 

 förekomma visserligen blott ett eller annat år, hvarefter de utdö, men 

 en del af dem ej blott uthärda klimatet, utan sprida sig äfven. Så- 

 dana äro t. ex. Senecio vulgaris, Galium aparine, Sinapis arven- 

 sis, Urtica urens, Chenopodium album m. fl. 



5. Några rent arktiska växter, hvilka nästan utan undantag an- 

 träffas på hafstränderna eller i de lägre dalarne, såsom Hieracium 

 lappon cum, Gentiana serrata och involucrata , Primida sibirica 

 Armeria sibirica, Cochlearia arctica och anglica, Stellaria humi- 

 fusa, Chrysosplenium tetrandrum, Careoc salina och limida; på fjäl- 

 len anträffas till denna klass hörande knappast flera än Panunculus 

 sidphureus och Papaver nudicaule. 



6. Åtskilliga frän öster invandrade arter, som derigenom gifva Ost- 

 Finmarkens Flora en afvikande beskaffenhet mot Skandinaviska half- 

 öns öfriga nordliga trakter; såsom sådana kunna här anföras Intybus 

 multicaulis, Dianthus superbus, Arenaria laterijlora, Ribes nigrum, 

 Oxytropis campestris — sordida, Abies orientalis 1 ), Veratrum al- 



1) Vanligen hafva växterna en af isothermerna , isothererna eller isochimenerna 

 begränsad utbredning, men med gran-arterna är förbållandet helt olika. Under det att 

 nemligen den vanliga granen intager hela vestra Europa, intager denna det östra samt 

 Asien ända ned till Mindre Asiens södra kuster. (Exemplar derifrån öfverensstämma 

 med vår arktiska växt). För öfrigt är förekomsten af denna art i Öst-Finmarken äf- 



