266 



alla andra dykande foglar, göra tjenst såsom sådana, hafva vi denna 

 form starkast utpreglad. Den tunga, klumpiga byggnaden, med små 

 vingar och korta ben, gör dem dessutom i allmänhet mindre rörlige, 

 än de andra foglarne, samt ådagalägger en lägre utveckling af fogel- 

 typen. Detta är likväl icke förhållandet med alla simfoglar, och ordn. 

 Longipennes lemnar oss exempel på simfoglar, utrustade med en hög 

 grad af rörlighet. 



De Sparfartade foglarne (Passeres) synas oss vara de, som äga 

 den högsta graden af irritabilitet, och hos hvilka således fogelnaturen 

 har erhållit sin högsta utveckling. Med irritabilitet mena vi icke blott 

 muskelstyrka, utan liflighet och rörlighet i allmänhet. Der denna är 

 mest mångfaldig, mest omvexlande och ihållande, är den också mest 

 utbildad. Vi finna hos Passeres "förmågan att vistas och röra sig 

 fritt och ledigt, lika väl på marken som i träden och i luften, samt 

 att genom utmärkta melodiska läten gifva sin närvaro tillkänna" 

 (Sundevall); vi finna dem uti en ständig och mångfaldig rörelse, stän- 

 digt låtande höra sina toner, det vare sig såsom sång, eller såsom 

 locktoner. Man har merendels brukat ställa Roffoglarne högst, anse- 

 ende dem såsom de mest utbildade foglarne, på grund af deras mus- 

 kelstyrka och starka flygt, och deraf förmodade höga grad af irrita- 

 bilitet. Men att Roffoglarne äro tröga foglar, och i afseende på irri- 

 tabiliteten stå långt efter Sparffoglarne , erfar man lätt, då man har 

 dem i fångenskap. De sitta långa stunder tysta och orörliga, och visa 

 merendels icke något serdeles lif, utan då de lifvas af fruktan, eller af 

 begäret efter föda. De Sparfartade foglarne förete deremot under fån- 

 genskapen en ständig rörlighet, och låta ständigt höra sin lifliga sång 

 eller sina locktoner. Man kan dessutom icke uti ett system skilja 

 Roffoglarne långt från de lägre ordningarne, Dufartade och Hönsarta- 

 de foglar, utan att göra våld på den på bestämda vigtiga karakterer 

 grundade naturliga frändskapen. Med dessa lägre ordningar öfverens- 

 stämma de, hvad de yttre kännetecknen beträffar, uti beskaffenheten 

 af vingtäckfjädrarne, och, i anseende till inre anatomiska kännetecken, 

 uti beskaffenheten af carotides communes. En del af dem, t. ex. de 

 Gamartade Roffoglarne, förete äfven, i anseende till formen, mycken 

 analogi med en del af de båda nämnda ordningarne. Man jemföre t. 

 ex. en Condor med en Kalkon. Ett system, som ställer de smutsiga 

 Gamarne högst, synes oss icke vittna om en riktig uppfattning af fo- 

 gelnaturen. 



Om man ser bort från flygten, som för nästan alla foglar är ge- 

 mensam, och betraktar foglarne med hänseende till de öfriga sätt att 



