289 



samt bekant, att djurens förmåga att foröka sig är beroende af tillgån- 

 gen på föda, så, att de, då de hafva rik tillgång derpå, föröka sig 

 mera än eljest. Detta är visserligen mest märkbart i afseende på de 

 lägre djuren, hvilkas lif är mera vegetativt, men det sträcker sig dock 

 äfven till de högre. Af tidningarne sågo vi, att ett eller ett par år 

 innan Fjellugglornas utvandring inträffade voro i Norrland och Lapp- 

 land så kallade "Lemmei-år", det vill säga, att Fjell-lemlarne eller 

 Fjell-mössen (Lemmus norvegicus) visade sig der i ovanlig mycken- 

 het, och utvandrade från fjellen till de lägre liggande trakterne. Detta 

 var nu förhållandet icke endast på den svenska sidan af Fjellryggen, 

 utan äfven på den norska. Då vi veta, att Fjell-lemlarne utvandra 

 från fjellen, när de der blifvit så talrika, att de, åtminstone till stor 

 del, uppätit den för dem tillgängliga födan, så är det tydligt, att de 

 någon tid innan utvandringen på fjellen skola hafva varit serdeles tal- 

 rika. Fjell-lemlarne utgöra Fjellugglornas förnämsta föda, och dessa 

 sednare träffas derföre vanligtvis endast på sådane ställen, cler de förra, 

 eller andra Lemlar, finnas uti någon mängd. Det är derföre mer än 

 sannolikt, att den nämnda rika tillgången på Lemlar på Fjellryggen 

 har befordrat Fjellugglornas förökning i dessa trakter. Dels hafva 

 derigenom Fjellugglor från andra trakter blifvit ditlockade, och dels 

 hafva de der boende kunnat fortplanta sig starkare än vanligt. Vi få 

 derföre antaga, att Fjellugglorna under de nämnde "Lemmel-åren" va- 

 rit ovanligt talrika på Fjellryggen. Då Fjell-lemlarne utvandrat och 

 försvunnit från fjellen, hafva Fjellugglorna blifvit nödsakade att äfven 

 utvandra; och till en början ledsagande de förra på deras tåg, hafva 

 de sedermera, sedan desse, såsom vanligt, förgåtts, drifne af den vak- 

 nande migrationsclriften samt af behofvet att söka föda, fortsatt van- 

 dringen mot söder. Der de hafva funnit tillräcklig föda, samt sådane 

 localiteter, som i viss mån öfverensstämde med deras hembygd, 

 nemligen kala och öppna fält, här och der med större stenar samt en 

 och annan klippa, hafva de stannat för längre eller kortare tid. — 

 Af de 26 å 27 exemplar, som erhöllos till härvarande Universitets 

 Zoologiska Museum, voro endast 3:ne stycken gamla, och af de andra 

 yngre exemplaren voro endast 3:ne hanar. Det vida största antalet 

 voro således yngre honor. Häraf skulle man kunna sluta, att de äl- 

 dre individerne af Fjellugglan, liksom af somliga andra foglar, t. ex. 

 Kungsörnen och Duf höken, icke hafva samma benägenhet att utvan- 

 dra, som de yngre, och att af dessa sednare hanarne äro mera sta- 

 tionära än honorna; och då nästan alla de här erhållne yngre tycktes 

 vara års un gar, och somlige ännu t. o. m. hade qvar lemningar af dun- 



