94 G. Dillner. 



nets och ekliptikans skärningslinea eller, som är detsamma, den po- 

 sitiva nodlinien (månens uppstigande nod), fixera månens medelpunkt. 

 Denna qvantitet ega vi då att reducera till ekliptikans plan me- 

 delst planvinkeln t, = månbanans inklination samt vidare från den 

 positiva riktningen af nodlinien till vårdagjemningspunkten furmedelst 

 qvantiteten 1 , då således v är den positiva nodliniens longitud, och 



slutligen från jordens medelpunkt till solens medelpunkt förmedelst 

 qvantiteten q' . Problemet uppställdt får då följande utseende. 



R 



= o' + 1 . ir' \ (31), 



OJ 



då A och /? äro månens longitud och latitud samt R atstånd från solen. 

 Låta vi nu r , • , i (27) äfven fixera månens medelpunkt, så 



OJ 



T 



erhålla vi genom jemförelse mellan (27) och (31): 



1 .fr' ) = IV , + L nr. (r I "I ... (32). 



2 2 2 



Vi hafva således i (32) uttryckt månbanans inklination och nod- 

 longitud samt månpunktens afstånd r' från jordens medelpunkt med 

 dess riktning p,, räknad från den positiva nodlinien, i azimut, höjd, 

 polhöjd, stjerntid, obliqvitet samt afstånden £> och r. 



Vi underlåta att utföra de räkningar, som äro tecknade i (29) 

 — (32), såsom varande af enahanda natur med dem, förmedelst h vilka 

 (28) erhölls ur (27). 



Slutligen få vi anföra 2:ne enklare exempel, i ändamål att få den 

 geometriska betydelsen af astronomiens s. k. hjelpvhiklar ådagalagd. 



Ex. 11. Att bestämma en punkt på himlalivalf v et i förhållande till 

 jordens medelpunkt , eqvatorplanet och sydpunkten , då vi ega honom 

 bestämd i förhållande till åskådarens öga, horizontens plan och 

 sydpunkten. 



Vi beteckna med R afståndet från jordens medelpunkt till punk- 

 ten på himlahvalfvet samt med t och å timvinkel och deklination i 

 eqvatorplanet. Vi sätta 



= (r) (33), 



-A + h 



1-^Kj XP 'r 



