Kemisk-analytisk undersökning af 

 Pyrosmalith. 



Af 



JL/en klass af mineralier, till hvilken Pyrosmalithen såsom en förening 

 af ett silikat med en chlormetall visar sig närmast höra, är en bland 

 de mest fåtaligt representerade, på samma gång dess få species ytterst 

 sparsamt förekomma. Denna sällsynthet, som icke minst gäller Pyros- 

 malithen, hvilken, såvidt bekant är, ej blifvit funnen på mer än ett 

 enda ställe 2 ), Nordmarkens grufvor i Philipstads bergslag i "Wermland, 

 och der i ringa mängd, har tvifvelsutan varit förnämsta orsaken, hvar- 

 före mineralet, sedan det först upptäcktes och analyserades, ej varit 

 föremål för förnyade undersökningar till utrönande af dess kemiska 

 constitution, hvaröfver de föreliggande analytiska bestämmelserna ej 

 tillåta att med säkerhet döma. 



Den enda kemiska undersökning vi ega öfver Pyrosmalithen är 

 nemligen verkställd af Hisinger' 2 ) 1815, och, ehuru utförd med all 



1) I Breithaupts " Vollständigcs Handbiich der Mineralogie". Dresden u. Leipzig 1841 

 Bd. II s. 372 förekommer en uppgift, att Pyrosmalithen äfven skulle hafva blifvit fun- 

 nen vid Nya Kopparberget i Westmanland, och af hans framställning vill det synas, 

 som om stuffer från denna fundort blifvit af honom undersökta, enär han angifver 

 vissa skiljaktigheter mellan denna varietet och den från Nordmarken med afseende på 

 de physiska egenskaperna. Denna uppgift torde dock sannolikt bero på en förvex- 

 ling, ty hvarken omnämner Hisinger i sin Mineralogiska Geografi öfver Sverige, att 

 Pyrosmalith blifvit funnen vid Nya Kopparberget, ej heller träffas, såvidt oss bekant 

 är, någon antydan i sådaut afseende hos öfrige mineraloger, utom livad Hausmann i 

 sin "Reise durch Scandinavien" Th. V. s. 13 omförmäler, nemligen, att det blifvit ho- 

 nom berättadt, att i Bergs-Collegii samlingar i Stockholm skulle finnas en stuff af 

 detta mineral från Nya Kopparberget, som genom sin pistaziegröna färg skiljde sig 

 från den vanliga Pyrosmalithen. 



2) Af handlingar i Fysik, Kemi och Mineralogi 1815. Del. IV p. 317. 



7 



