Undersökning; af Pyrosmalith. 109 



att mineralet blandades med finrifven blyoxid, som blifvit torkad vid 

 120° och blandningen ännu varm infördes i ett förbränningsrör, som 

 vidare fylldes med ren blyoxid, hvarefter röret, sedan dess öppna än- 

 da blifvit utdragen till en spets , förbands med ett chlorcalciumrör och 

 upphettades så länge, tills inga vattenångor mera visade sig. Sedan 

 derefter torr luft fått stryka genom förbränningsröret, som fortfarande 

 uppvärmdes, bestämdes chlorcaliumrörets vigtstillökning. 



Ett sålunda anstäldt försök med 1,0715 gr. mineral, gaf en vat- 

 tenhalt af 0,082 gr., utgörande 7,65 %. 



2. En annan bestämning, företagen för samma ändamål och an- 

 ställd på enahanda sätt, likväl med den skilnad att i blyoxidens ställe 

 nyss glödgad talk jord användes, visade att 1,092 gr. mineral hade 

 afgifvit 0,0856 gr. vatten, hvilket utgör 7,84 % af mineralens vigt. 



Vid begge dessa försök pröfvades det öfvergångna vattnets reac- 

 tion, men i intetdera fallet kunde fri syra upptäckas. 



BET» Då jernets chlorbindningsgrader redan vid svag upphettning 

 lätt och fullständigt reduceras af vätgas, under det att alla omständig- 

 heter tala för, att den kiselsyrade jernoxidulen endast med svårighet 

 och först vid långvarig och sträng glödgning angripes af detta reduc- 

 tionsmedel x ), så syntes genom Pyrosmalithens behandling med vätgas 



1) Bland försök rörande jernsilikaters förhållande till vätgas, vilja vi här endast 

 omnämna dem, hvilka blifvit gjorda af Ebelmen på svart granat från Beaujeux (An- 

 nales des Mincs 4:me Serie VII. 19. Berzelius Årsber. 1846 s. 272), hvarvid han 

 iakttagit, att vid svag glödgning en liten del af den i detta mineral ingående jcrnoxi- 

 den reduceras, en omständighet som möjligen kan bero på mekaniskt inblandad oxid, 

 hvaremot hvitglödgning erfordras för hela jernoxidhaltens öfverförande i reguliniskt 

 tillstånd. Då likväl dessa försök gällde ett silikat af jernoxid, och de föregående 

 bestämmelserna satt utom allt tvifvel att den i Pyrosmalithen ingående kiselsyreföre- 

 ningen innehölle jernet såsom oxidul, så hafva vi för att kunna bedöma methodens 

 tillförlitlighet och värdet af de resultater, som genom densamma kunna erhållas, an- 

 ställt försök till utrönande af vätgasens inverkan på jernoxidul-silikater. 



För att dessa emedlertid skulle vara gällande med afseerde på Pyrosmalithen, for- 

 drades att de silikater, hvilka underkastades pröfning, egde en sammansättning, som, 

 om den än icke fullkomligt öfverensstämde med det i P. befintliga silikatets, åtmin- 

 stone icke kunde innebära ett stöd för antagandet, att desamma skulle med större svå- 

 righet än detta afficieras af reductionsmedlet. Då vi derföre i saknad af ett fullt lämp- 

 ligt mineral, hafva anställt ett af våra försök på en färskslagg, har det skett under 

 den förutsättning, att denna såsom ett vida mera basiskt silikat än Pyrosmalithen 

 borde lättare reduceras af vätgasen och följaktligen, om försöket visade, att densamma 

 ej underginge någon förändring, detta så mycket mera borde gälla om den kiselsyre- 

 rikare föreningen. Det metalliska jeru som finnes inblandadt i färskslaggen kunde 

 naturligen icke utöfva något iuflytande såsom sådant, och för att undvika den felak- 

 tighet, som möjligen kunde uppstå till följe deraf, att detsamma partielt oxiderat sig, 



