Bidrag till Svenska Stadsförfattningens Historia. 119 



har framgått med ett lugn, som man ansett för långsamhet, med en 

 naturlighet och enkelhet, som man ofta förblandat med ensidighet och 

 brist på inneboende lif eller ändamålsenliga former, så har äfven fallet 

 varit med en af hennes vigtigaste frukter, nemligen stadsväsendet. 

 Mellertid hade sålunda de Tyska städerna hastigt öfverflyglat sina 

 Nordiska medtäflare: bladet hade vändt sig om, och det var omsider 

 derifrån, som de Svenska städerna mottogo en väsendtlig faktor i sin 

 senare utveckling. 



Redan dessförinnan hade de likväl tagit flera vigtiga steg på ba- 

 nan: man torde kunna antaga, att 1100-talet för Svenska städerna 

 varit det tidskifte, som förberedt deras sjelfständighet såsom egna och 

 från landet skilda samfund. Innevånarnes antal ökades med närings- 

 källornas tillväxt: deras sysselsättningar blefvo allt bestämdare skilda 

 från landets: nya polisföreskrifter och ordningsstadgar samt äfven för- 

 ändrade rättsbestämmelser blefvo önskvärda och nödvändiga. De yttre 

 skiljetecken, som utmärkte staden från landet, såsom det närmare 

 samlifvet, det olika lefnadssättet o. s. v. började derföre framkalla äf- 

 ven inre olikheter: städerna begynte småningom bryta sig fram ur de 

 territoriala rättsområdena, för att snart jemte dessa stå sjelfständiga 

 inför den högsta makten. En sådan utbrytning innebar inga svårig- 

 heter i ett land, der nya oberoende rättssamfund alltifrån hedenhös 

 bildat sig det ena bredvid eller under det andra. Man tanke sig sa- 

 ken ungefärligen så: ett stadssamhälle har småningom och oförmärkt 

 genom omständigheternas egen makt dragit sig undan häradstinget ') 

 och börjat tillämpa lagen inom sitt område ungefär på samma sätt som 

 förut på tinget skett d. v. s. genom menighetens eget utöfvande af 

 rättsskipningen. Analogier härför finnas både i de Danska städerna, der 

 dylika Bything började hållas under 1100-talet 2 ), och i de Nordtyska, 

 särskilt Lubeck, der j urisdiktionen först utöfvades af hela menigheten 

 på deras "echte Dinge" eller placita 3 ). Då nu landsrätten började 

 tillämpas i städerna med deras egendomliga förhållanden, så uppstod 

 af sig sjelf en modifikation af densamma, och liksom all lagstiftning 



1) I Tyskland var det Ivejsarne, som frigjorde städerna från det allmänna Grefve- 

 bannet, i det de tillsatte öfver dem särskilta Riksfogdar. Så började äfven våra Ko- 

 nungar göra längre fram under 1300-talet. 



2) Jmfr Allén a. st. s. 154. Ännu enligt Lunds stadsrätt af 1361 utöfvades juris- 

 diktionen af borgarne sjelfva. Se Kolderup Rosenvinge Sami. af gamle Danske Love 

 V, p. 64 — 83. 



3) Se Frensdorff Die Stadt- nnd Gerichtsverfassuug Liibecks im XII und XIII 

 Jahrh. p. 42. Något dylikt egde äfven rum i de Anglosacbsiska städerna : se Lappen- 

 berg a. st. I, s. 615. 



