Bidrag till Svenska Stadsförfattningens Historia. 123 



såsom en fast och stadgad myndighet förr än 1288, då Magnus Ladu- 

 lås tillstadde Jönköpings innevånare "att utvälja, sig 12 män i staden, 

 hvilka kallas Rådmän , efter hvilkas råd och försyn all staden sig efter 

 rätta skall." Nya skulle utväljas hvarje år, och dessemellan ingen 

 afsättas, "utan det ske kan genom vår försyn." Rådets funktion var 

 blott en lägre politi-myndighet, med skyldighet att hålla hand öfver 

 ordningen i staden samt att fasttaga och fängsla brottslingar l ). Ehuru, 

 som förut är nämndt, dylika ordningsmän enligt sakens natur redan 

 tidigt blifvit valda af stadsinnevånarne, så torde dock väl utländska 

 mönster hafva föresväfvat Konungen, då han sålunda upprättade ett 

 särskilt af Statsmakten beroende och bemyndigadt Råd, med bestämda 

 skyldigheter. Här hafva vi måhända första uppslaget till det Tyska 

 Stadsråd, som vi finna färdigbildadt i St.L. Med denna politi-myn- 

 dighet, hvilken öfverallt i Tyskland var Rådets utgångspunkt och första 

 befattning, förenade sig snart en viss lägre jurisdiktion, som blef ett 

 nödvändigt supplement till den förstnämnda: af Rådets befattning med 

 stadens utskylder och jordområde följde snart skyldigheten att utfärda 

 fastebref, slita egendomstvister 2 ) o. s. v. Slutligen började på flera 

 ställen hela jurisdiktionen öfverlåtas åt Rådet, i det att den Svenska 

 domstolsnämnden småningom öfvergick till ett Tyskt i all dom del- 

 tagande rättskollegium. Och som detta först framträder i Bjärköa- 

 rätten, var det ett vigtigt steg i städernas utvecklingsgång som togs, 

 då i sammanhang med landskapslagarnes öfverseende och ordnande 

 äfven en revision kom till stånd af de olika stadssedvänjorna, hvars 

 frukt blef den s. k. Bjärköarätten. 



Sannolikt har denne ej blifvit utarbetad förr än vid Uplandslagens 

 utfärdande 3 ), ty det var efter landslagen som stadsrätten måste läm- 

 pas. Dervid har man företagit sig att först uppsätta en dylik for 

 Stockholms stad såsom den mest betydande, för att sedermera göra 

 behöfliga förändringar och tillägg, då densamma skulle tillämpas för 

 andra landskapers städer. Att Stockholms stadsväsende lades till 

 grund och togs till mönster, är lätt förklarligt dels deraf att de för 

 köpstäderna karakteristiska förhållanden der uppnått den högsta ut- 

 bildning, dels deraf att Stockholm numer var Konungens residens och 

 derföre låg honom närmast om hjertat. Mellertid har denna lag icke 

 blifvit allmänt gällande i Sveriges städer, ehuru visserligen hans stad- 



i; Dipl. Sv. 3019. 



2) Ex. från Söderköping 1293, Stockholm 1296 Dipl. Sv. 1092, 1179. 



3) Schlytcr föret, till Bj.R. pp. XXXII— XXXVII. Härmed bör jemföras för- 

 hållandet med den Norska Bjarkörättens nyare upplaga af 1276 : Muuch a. st. IV, s. 570. 



