128 C. T. Odhner. 



till denna punkt, för att då i sammanhang med det följande kunna be- 

 handla densamma. 



II. Svenska städernas författning? från Stadslagens 

 utfärdande intill 1619 års stadga. 



Det Svenska stadsväsendet närmast töre StadsLagens utfärdande 

 företer en hög grad af obestämdhet och förvirring. Deri förefanns 

 en blandning af Svenska och Tyska elementer, bland hvilka de se- 

 nare började få öfverhand, vidare en blandning af sedvänjerätt och 

 skrifven lag, ändtligen äfven en blandning af landsrätt och stadsrätt, 

 ty det lider intet tvifvel, att ju en del af de mindre handelsplatserna, 

 isynnerhet de nyare, ännu voro underordnade den förra. Hvad som 

 således behöfdes, var en enda gemensam lag, der alla dessa olikartade 

 faktiska förhållanden voro med hvarandraa koncilierade och samman- 

 arbetade till ett helt, der Tyskarnes faktiska inflytande erhöll laglig 

 form och bestämda gränser, der de enskilta sedvänjorna och rätterna 

 vunno tillbörligt erkännande och rum för en ändamålsenlig utveckling 

 af de lokala egenheterna. Anledningen och grundvalen till denna ge- 

 mensamma lagstiftning för städerna gafs genom den 1347 utgifna all- 

 männa Landslagen, hvilken snart efterföljdes af den nya allmänna 

 Stadslagen 1 ). Denna lag kan betraktas ur tvenne synpunkter: han har 

 å den ena sidan för sitt upphof att tacka de särskilta yrken och sys- 

 selsättningar, hvilka skapade städerna och ännu utgjorde deras enda 

 eller åtminstone konstitutiva element, för dessa och inga andra är han 

 beräknad, han utgör följaktligen ett vigtigt moment i Svenska stånds- 

 författningens historia och framstår ur denna synpunkt såsom en Stånds- 

 lag, hvarigenom Svenska Borgareståndet för första gången framträder 

 såsom en ordnad samhällsorgan. Men som detta stånd i anseende till 



1) Tidepunkten för hans utfärdande har jag i anf. Bidrag sökt hestämma till åren 

 1350 — 57 ss. 23 — 4 n. på der anförda grunder. Finge man antaga riktigheten af 

 Arnells påstående (Anm. till St.L. Kpml.B. XXXII), neml. att St.L. först varit läm- 

 pad för Stockholms stad, så skulle man lätt kunna förmoda, att, då Jönköpings stad 

 1349 tillstaddes begagna samma byaerkerätt som Stockholm, med denna B.R. menades 

 Stadslagen (hvilken äfven på andra ställen så benämnes, t. ex. i priv. för Ulfsby 1365), 

 och att sal. den senare blifvit utgifven straxt efter Landslagen. Men detta Arnells an- 

 tagande saknar tydl. giltiga skäl : hvad som förledt honom dertill, är sannolikt lydelsen 

 af 1618 års upplaga, då till grund för densamma utan tvifvel lades de i Stockholm 

 befintliga exemplaren, hvarigenom kommit att deri inflyta flera för Stockholm enskilt 

 afsedda stadganden. Se Kpml.B. XX, XXXII, RdstB. XIV, EÖB. XXIII. Såram. 

 m. v. XIV. 



