Bidrag till Svenska Stadsförfattningens Historia. 129 



sina sysselsättningar fordrar ett närmare, till lokalen mer koncentre- 

 radt samlif, så blir formen för dess uppträdande i staten kom- 

 munal: följaktligen blir ståndslagen tillika en kommunallag, och såsom 

 sådan måste han af oss företrädesvis betraktas. I denna mening fattad 

 utgör han icke allenast en sammanfattning och ett afslutadt helt af 

 den föregående utvecklingen, han utgör i och genom denna betydelse 

 naturligtvis äfven en grundval för den följande. Han blir således för 

 oss den naturliga utgångspunkten för den öfversigt af Svenska stads- 

 författningens historia intill 1619, vi nu begynna. Hela den långa 

 period, som sålunda begränsas, ansluter sig till Stadslagen, och något 

 väsendtligen nytt uppslag förekommer derunder ej, något stort gemen- 

 samt steg på utvecklingens bana utöfver St.L. kan ej i författningen 

 spåras 1 ;: perioden utmärkes i allmänhetaf ett envist stillastående. Detta 

 hindrar dock ej, att de mycket spridda och temligen fåtaliga källorna 

 kunna innehålla flera intressanta enskiltheter rörande denna fråga, åt- 

 skilliga lokala fortbildningar och modifikationer, hvilka tillsammantagna 

 blifva af mycken vigt och ofta innebära frön till den senare utvecklingen. 

 I följd af denna källornas beskaffenhet torde det vara tjenligast 

 att icke lemna en fortgående framställning af ämnet under alla dess 

 sidor, utan fördela detsamma efter vissa allmänna synpunkter, hvilka 

 kunna uppvisas såsom de för ämnet väsendtliga. Kommunen, sådan 

 han bör vara, i sitt normala skick, är ett organ i en högre enhet, ge- 

 nom hvilken allena han får sin rätta ställning, sin förnuftiga verksam- 

 hetskrets och sin fulla betydelse. Sådan framträder kommunen, om 

 han betraktas ur Statens synpunkt. Derjemte är dock kommunen äf- 

 ven en sjelfständig personlighet, med bestämda ändamål och en viss 

 yttre existens, och måste äfven betraktas ur sin egen synpunkt. Der- 

 vid fästes uppmärksamheten först vid de organer, som egentligen och 

 i högsta mening skola representera kommunen och realisera hans än- 

 damål d. v. s. vid stadens styrelse. Men som dessa ändamål äro till 

 sin natur privata och sedliga, så blir kommunal-forvaltningen en ge- 

 mensam angelägenhet, deri alla kommunens berättigade medlem- 

 mar böra deltaga, med vissa inskränkningar och gränser, hvilka staten 

 ur sin synpunkt måste fastställa. Målet för kommunalstyrelsens ut- 

 veckling är således, att alla kommunens sjelfständiga medlemmar di- 

 rekt eller indirekt sättas i tillfälle att utötva inflytande på hans an- 

 gelägenheter, dock så, att detta inflytande står i ett riktigt förhållande 

 till den egentliga styrelsemakten och ej förlamar det anseende och ef- 

 tertryck, hvarmed denna enhetens representant bör uppträda. Kom- 



1) Såvida man ej som ett sådant vill räkna Tyskarnes uteslutande. 



