130 C. T. Odhncr. 



munalförfattningens svårlösta problem ligger sålunda deri att förstå väl 

 afväga statens och kommunens ömsesidiga rättigheter, så att den förre 

 står öfver den senare såsom en berättigande, skyddande och kontrol- 

 lerande makt, hvarigenom också kommunen sjelf vinner karakteren af 

 en de enskilta medlemmarne öfverlägsen, högre stående personlighet, 

 hvars existens är oberoende af de enskiltas godtycke. Dernäst blir 

 frågan om att riktigt organisera den egentliga kommunalstyrelsen och 

 menighetens deltagande deri, så att den beslutande och den verkstäl- 

 lande makten intaga den rätta ställningen bredvid hvarandra. Den 

 historiska utvecklingen af kommunalförfattningen har nästan allestädes 

 varit sådan, att kommunerna i sin början stått sjelfständiga, utan hö- 

 gre enhet, och sjelfva spelat rolen af stater, samt till sin inre organi- 

 sation varit styrda genom medlemmarnes omedelbara och oinskränkta 

 deltagande; sedermera har statsmakten och centralisationen småningom, 

 först omedvetet, sedan efter en viss plan gjort sig gällande och i sitt 

 enhetsarbete, liksom alla nyväckta och ungdomliga krafter, till en bör- 

 jan gått för långt, så att den kommunala sjelfständigheten ofta 

 gått förlorad i statens enhet, hvarjemte denna makt af en naturlig 

 tendens ordnat kommunalstyrelsen under mer aristokratisk form. Slut- 

 ligen då jemvigten blifvit återställd och då vid en högre kultur de 

 sociala krafterna ånyo gjort sig gällande och påkallat större upp- 

 märksamhet af statsmakten, har småningom en återgång egt rum till 

 de förra förhållandena, hvilka då ombildats i öfverensstämmelse med 

 den högre ståndpunkten. Dervid har dels centralisationens band i nå- 

 gon mån lossats, dels har kommunalförfattningen sjelf återförts på en 

 mer demokratisk bas *). 



Vi skola sålunda först betrakta den kungliga myndigheten inom 

 städerna, derpå deras egentliga styrelseorganer och representanter, slut- 

 ligen kommunens enskilta medlemmar eller menighet. 



I. Den Kungliga myndigheten. 

 Ehuru St.L. i flera fall var utbildad efter Tyskt mönster, så kunde 

 detta naturligtvis ej blifva fallet med den öfverherrliga myndigheten, 

 hvilken i de Nordtyska städerna vid denna tid var liten eller in- 

 gen. En sådan ställning i förhållande till statsmakten skulle utan 

 tvifvel äfven de Svenska städerna under följande tider kunnat för- 

 värfva sig, om deras inre och yttre resurser varit i någon mån be- 



1) Jmfr. om detta ämne Tocqueville de la Democratie en Ameriqne, Dahlmann 

 Die Politik auf den Grand der gegebenen Zustände s. 238, samt Kommunal-Kom- 

 mite'cns betänk, och förslag 1859. 



