Bidrag till Svenska Stadsförfattningens Historia. 147 



1420 bland 21 Rådspersoner blott två ä tre Svenskar 2 ). Emellertid 

 blef Tyskarnes inblandning i styrelsen af högst olyckliga följder för en 

 del städer och förnämligast Stockholm: man ihågkomme uppträdena 

 under Konung Albrekts fångenskap 3 j o. s. v. I Stockholm gick det 

 slutligen så långt, att till och med tjensterna vid Tullen och myntverket 

 voro besatta med Tyskar, och, såsom det klagades, för Svenske män 

 intet återstod, om de icke ville blifva skarprättare eller dödgräfvare. 

 Det var väl också egentligen från Stockholm som reformen utgick. 



Den fosterländska harmen öfver Tyskarnes obilliga rättigheter och 

 öfvermod gaf sig luft strax efter Brunkebergs slag 1471; då kom me- 

 nigheten i Stockholm och af flera andra städer samt allmoge af alla 

 -landskap inför Riksföreståndaren och Rådet och förklarade, att i an- 

 seende till det förderf, som af nämnda lagbud blifvit en följd, och efter- 

 som det vore exempellöst, att en stad måste hafva "tu tungomål uti 

 sittande Råd", fordrade de stadgans upphäfvande med hot, att eljest 

 sjelfve göra slut derpå 4 ). Ehuru i följd häraf Tyskarne alldeles skulle 

 vara utestängde från Rådet och "andra märkeliga embeten" i staden, 

 har man dock skäl att betvifla den bokstafliga tillämpningen deraf: 

 en så genomgripande förändring kunde väl i flera städer svårligen genom- 

 föras omedelbarligen, och i anseende till det vänskapliga förhållandet 

 till Lybeck under följande årtionden måste säkerligen varsamhet iakt- 

 tagas. Emedlertid bekräftades förordningen i senare överenskom- 

 melser, så i Christian I:s försäkring af 1476 § 18 samt Kalmare Re- 

 cess 1483 § 22 5 ). Christian II tillsatte 2 Tyska borgmästare i Stock- 

 holm, och ännu 1568 föreslog Johan III i förhandlingar med Stock- 

 holms stad, att någre bland Rådsmedlemmar skulle vara Tyskar 6 ). 

 Att äfven sedermera Tyska Rådsmedlemmar ej varit sällsynta, kan 

 man sluta deraf, att Gustaf Adolf både i sin Konungaförsäkran och 

 sin första resolution på Städernas besvär 7 ) måste utlofva, att ej ut- 



1) Se Löfgren Kalmar och dess Stift I, s. 54. De förekomma i ett på Tyska 

 författadt Ivyllningsbref till Margareta. — Kalmar synes vid denna tid genom den 

 särdeles lifliga beröringen med Hansan samt sitt Tyska öfverherrskap [se sid. 141] 



ar 



hafva varit sa godt som en Tysk stad. 



2) Se utdrag ur Tankeboken hos Palmschöld Top. VI. 



3) Dermed nekas ej, att Tyskarne genom sin högre bildning flerstädes befordrat 

 ordning och skick. 



4) St.L. (1665 års uppl.) fol. 59 och 60. 



5) Hadoi-ph Bih. till RimKrön. ss. 299 och 326. — I Kalmare Recess nämnas 

 både Borgmästare, Rådmäu, Tullnärer, Byfogdar, Kämnärer och Stadsskrifvarc. 



6) R.Registr. 



7) Stiernman Riksd. och Mötens Besl. I., s. 651 och 667. 



