156 C. T. Odhner. 



1342 l ). Då genom Stadslagen de nordliga städerna i Sverige och 

 Finland blifvit till förmån för Stockholm och Åbo inskränkta i sin 

 fria seglats, blef detta ett uppslag till handelstvister, hvilka från 1500 

 blefvo tätt återkommande, genom Johan IILs och Carl IX:s många 

 prohibitiva förordningar ytterligare växte och slutligen genom Gustaf 

 Adolfs Handelsordinantie fördes till sin höjdpunkt. Sådane klagomål 

 utfördes af Rådet, dels genom enskilta beskickningar och supplikatio- 

 ner, dels och isynnerhet a Herredagar och Riksdagar medelst besvär, 

 hvaröfver vanligen utfärdades kungliga resolutioner. Detta hade blott 

 undantagsvis inträffat under 1400- 2 ) och 1500-talet; från Gustaf A- 

 dolfs regering biet det allmännare och efter 1633 finner man reguliert 

 vid hvarje Riksdag eller Utskottsmöte alla Sveriges städer (som der 

 varit representerade) hafva inlemnat besvärspunkter och oftast er- 

 hållit resolution dera. Dessa punkter uppsattes af Rådet och upp- 

 lästes vanligen sedermera för menigheten, hvarvid i somliga städer de 

 enskilte fingö göra sina anmärkningar och föreslå nya punkter. På 

 samma sätt utsagos äfven af Rådet i första hand stadens målsmän 

 vid riksmötena, ehuru i de flesta Sveriges städer praxis var att tillika 

 inhemta menighetens bifall 3 ). 



Äfven med landtkommunerna finner man ganska tidigt, att Rå- 

 det råkat i stridigheter angående stadens privilegier i jordar och lä- 

 genheter 4 ) o. a. d.; hvarmed vi hafve vidrört en annan hithörande 

 funktion för Rådet, nemligen att vårda och förvalta stadens jord och 

 grund, hvilken i alla senare städer helt och hållet och i de gamla 

 till en del var kunglig donation. Fördelningen och dispositionen deraf 

 bland borgarne blef än uppdragen at Befallningsmannen, än åt Rådet, 

 än åt båda 5 ). Att stor försumlighet och oreda samt många missbruk 

 under 1500-talet genom myndigheternas slapphet inritat sig i dessa 

 förhållanden , finner man af K.br. , samt af de jordrefningar, som längre 

 fram måste vidtagas i ett stort antal städer 6 ). 



1) Palmsch. Top. XIV. 



2) Ex. derpå från 1400-talet i Stockholms Tänkcböcker. 



3) Vi sluta dertill af den praxis, som herrskade något senare, från och med 

 1620-talet. 



4) Ex. i Kbr. till Norrköpings stad af 1384, 1455, 1485, 1538 (se Hertzm. o. 

 Ringb. a. st. I, s. 29, II s. 11 — 13); Dombref vid lagm.ting i Upsala 1458 (Stadens 

 Priv.bok) m. fl. 



5) Se t. ex. Priv. för Hjo 1610, för Wiborg 1607 m. fl. Byfogden eller Käm- 

 närerne hafva någongång äfven haft befattning härmed, se Enebom 1. c. p. 74. Anf. 

 Sami. af Imtruetioner. 



6) En sådan allmän refning af städernas jord anbefalltes Ståthållarna i Memo- 



