178 C. T. Odhoer. 



Den som icke åtnöjde sig med Rådets dom, hade att välja mellan 

 två utvägar. Antingen kunde han inom 8 dagar med 20 mark vädja 

 under Konungens dom, hvaremot Rådet skulle uppsätta 40 mark *). 

 Eller ock kunde han mot 5 öre "bidhia stadhsens book läsa före sik" 2 ), 

 till utrönande af domens rättvisa. Detta egna bruk hade i St.L. in- 

 kommit från Liibska rätten 3 ) eller Wisby St.L. 4 ) och användes väl 

 sällan. Under annan dom än Konungens medgafs icke af St.L. ap- 

 pellation: det var uttryckligen förbjudet att kära öfver samma mål 

 "i androm landom eller köpstadhom" 5 ). Det oaktadt finner man ex- 

 empel på, att Rådhusrättens dom blifvit öfverklagad och stadfästad vid 

 ordin, lagmansting 6 ). Eljest skulle klagomålen upptagas och afgöras 

 vid städernas ordinarie 2 gånger om året föreskrifna Räfsteting eller 

 ock vid (tillfälliga) Rättareting. Om de förra stadgar St.L., att en 

 af Kon:s Råd och en af Biskopens Capitulo skulle komma in till sta- 

 den "twem timum" om året, för att "allum Gästum ok Byamannunr 

 rätt skipa "aff Hoffmannum ok Klärkum ok aff andrum landzmannum, 

 the kunno ey rätt aff få" 7 . Dessa ordalag häntyda på en befarad kolli- 

 sion mellan köpstadsmän och andra samhällsmedlemmar, i fall de se- 

 nare ej ville underkasta sig stadsrättens forum 8 ). Men jemte denna 



stenar" eller "skamflaskor" funnos för detta ändamål i hvarje stad. — Se här några 

 prof på sättet för rättvisans skipande i landets förnämsta stadsdomstol. En qvinna 

 som stulit 16 mark af sin husbonde dömdes att sättas qvick i jord (1488, d:o 1489 

 — en dylik förbiyterska fick 1498 nåd "på Drottningens bön"). — För horsbrott 

 dömdes 1490 att göra pilegrimsresa till St. Jakob och rymma riket (för dråp ofta 

 likadana straff). — En ringare dömdes 1504 för försumlighet vid eldsvåda till hjul, 

 men benådades på menighetens bön med svärd. — En ung person, som stulit, benå- 

 dades 1504 "för sin ungdom och ansigte, att Gud honom väl skapat", "till ett fullt 

 bad vid stupan." — Falske myntare dömdes 1592 att sålunda afrättas, att de falske 

 mynten smältes och gjötos dem i halsen, o. s. v. Sthms Domb. (Utdrag i Nordin, sand.). 



1) RådstB. III. Det sistnämnda kom med tiden ur bruk. 



2) KådstB. VI. 



3) Frensdorff a. st. s. 181. 



4) Wisby St.L. I, I, 1, § 7. 



5) KgB. X § 1. 



6) Se t. ex. Dombref af 1492 i Jönköp. Rh.Ark. (Handl. Skand. Hist. XXXII 

 s. 379). — Tvister mell. Rådet och landtkommuner hafva afgjorts vid lagmansting, så 

 i Upsala 1454 och 1582 (Stadens Priv. bok), mellan Rådet och Stadens menighet af 

 Befallningsmän och Borgmästare i närmaste städer (se t. ex. Westerås och Arboga T.B. i 

 Sv. H. A.). 



7) KpmlB. XXX § 2. 



8) Om denna domstols likhet med de Tyska Gastgerichte se Nordström Sv. Samh. 

 förf. Hist. II, s. 530. 



