192 C. T. Odhner. 



senterade. Sådane voro adel, prester och konungstjenare, hvilka alla 

 hvar för sig gjorde anspråk på friheter. Först och främst förvandlade 

 de "kronones skattgilla jord" till frälse och ökade derigenom för sta- 

 den utlagorna till Kronan, vidare började de att utsträcka sina an- 

 språk på skattefrihet äfven till kominunalafgifter och skott *), slutligen, 

 hvilken var den svåraste olägenheten, fritogo de under skydd af sina 

 privilegier hvarjehanda näringsidkare från de gemensamma bördorna. 

 Häremot utfärdades visserligen förbud: så genom 1396 års reduktions- 

 stadga, der det heter (§ 9), att med alla gårdar i köpstäderna skulle 

 förhållas så som deras "Byarätt" utvisar, d. v. s. att de skulle åter- 

 komma under stadsrätt 2 ). Historien lärer nogsamt, huru mycket dy- 

 lika förbud aktades under följande århundraden. Det var isynnerhet 

 Frälset, som på detta sätt småningom gjorde allt större intrång i stä- 

 derna; resultatet häraf beskrifves af Carl IX med följande ord: "Fräl- 

 set har i förtiden med köp, pant, skifte och andra behändiga medel 

 under sig kommit tomter, hus och liggande grunder i städerna, hvari- 

 genom Borgerskapet, som skulle svara till deras tunga, är vordet mär- 

 keligen minskadt och försvagad t, tomter mångenstädes öde och obyggde, 

 hjelpen till menige bästa (d. v. s. kommunalskatterna) afkortad, så- 

 som ock den skatt, kronan tillkommer, derigenom försnillad" 3 ). Gustaf 

 I var den, som först sökte sätta en dam för dylika missbruk, och det 

 så, att alla på detta sätt uppkomna friheter afskaffades. Så förkla- 

 rade han i bref till Stockholm -% 1554, att ingen konungens tjenare, 

 som egde gård och grund i staden, skulle "stinga sig undan" stadens 

 tunga, ej heller Frälset, ty "ingen herre eller konung före oss hafver 

 någonsin gifvit frälse på hus och gårdar i köpstäderna, icke finnes 

 det heller i lagen, att de skulle vara under frälset, derföre kunna vi 

 ej heller efterlatet" l ). Derefter pålades genom 1557 års Ordinans, till 

 förbättrande af Stockholms stads ränta, på hvarje hus en årlig skatt af 

 A mark för hvart 100 mark örtuger i värde 5 ). Detta har dock icke 

 länge fortfarit: redan i 1563 års priv. § 4 inskränktes den borgerliga 



1) Från Upsala klagas från början af 1400-talet, att der bo månge, som vilja 

 njuta, men få, som något vilja skjuta och till skatt hjelpa. — Upsala Priv.bok. 



2) Hadorph Bih. till IiimKrön. s. 66. Jmfr dens. Gambl. Stadg. s. 32. 



3) Bref till Borgm. och Råd i Örebro 1584: Ekholm Svenska Fatburen III, s. 61. 



4) Palmsch. Top. XIV. Jmfr Kbr. 19 /, 1545, att skottet skall i Sthm utgöras 

 äfven af dem, "som ej bruka annan köpenskap än sätta ut sina penn. på ocker och 

 ränta"; Kbr. till Falköping 7 / s 1551, att de som bo å frälsegårdar draga stadens 

 tunga. Jmfr Kbr. till Wadstena '% 1559. — Rllegistr. 



5) § 1 (Palmsch. d:o). 



