óS Junta de Ciències Naturals de Barcelona 



als tipus lineans, sens fixar-se en les varietats d'aquells. Sepa- 

 rant un reduit nombre d'espècies que's citen de referència i 

 principalment aduides de l'obra de Mr. Companyo «Histoire 

 Naturelle du departement des Pyrenees Orientales», totes les 

 demés foren per éll observades o caçades a l'explorar els diver- 

 sos llocs de la província, formant part de sa interessant col•lecció 

 d'Olot. Altre explorador de valúa fou En Marian Masferrer, 

 que arrivà a recollir més de 230 espècies de molts indrets de 

 Catalunya. D'interès per a nosaltres serien també altres col•lec- 

 cions menys nombroses, com la d'En Roca i la d'En Pere 

 Antiga. 



Totes aquestes activitats resten perdudes per a un estudi 

 fonamental i hem de doldre que, en lloc de formar part del 

 nostre Museu, apenes en quedi rastre. 



El contingent català en la secció ornitològica és mòlt 

 migrat i del tot mancat de documentació precisa en gran 

 nombre d'exemplars. N'hi ha d'altres, principalment entre 

 les palmípedes i xancudes que són apreciables per presen- 

 tar-se amb poca freqüència a Catalunya, com el Plegadis fal- 

 cinellus (L.): Plioenicopterus roseiis (Pall.) i Recuvirostra 

 avoceUa (L.). Mereixen també esmentar-se quatre exemplars 

 del gènere Cygnus, amb les espècies benncki Yarr., i oloj' 

 (Gm.), procedents del Prat del Llobregat i cygnus (L.). de 

 l'estany d'Ibars, donat pel Excm. Sr. D. Ignasi Girona i Vila- 

 nova. La presència d'aquestes espècies tan rares a Catalunya, 

 coincidí amb l'ivern rigurosíssim de 1890, en que's presenta- 

 ren amb altres del cercle àrtic i que motivaren una comuni- 

 cació de l'actual Director del Museu, En Artur Bofill i Poch, 

 en la «Crònica Científica». 



En la secció Arboricolae hi ha alguna agrupació, com els 

 ocells de bec dur o granívors, que ofereix una visió equívoca 

 de l'importància que tenen a Catalunya. Deurien estar-hi repre- 



