76 Junta de Cicncies Naturals de Barcelona 



pron diferent per a ésser descrita com a sub-espècie, deurà 

 reunir, per lo menys, quinze exemplars adults dels dos sexes 

 recollits en les dues principals èpoques de l'any i deurà com- 

 parar-los amb un nombre igual d'exemplars del tipus. 



Aquesta breu transcripció marca el cami que's deu seguir 

 al formar la Col•lecció Ornitològica Catalana. Es necessari 

 recollir un bon nombre d'exemplars de cada espècie, deguda- 

 ment documentats, donant preferència a aquelles que viuen 

 sedentariament, per a poder fixar les formes que'ns són 

 pròpies. 



Tot aquest material d'estudi podria conservar-se en pell, 

 cada exemplar amb son corresponent cartó indicador del 

 sexe, dimensions, coUoració de diverses parts del cos, època 

 de recol•lecció, localitat i demés clarícies d'interès: el conjunt 

 deuria guardar-se en armaris d'estudi. Després les espècies més 

 notables podrien presentar-se al públic formant grupus biolò- 

 gics, com una revelació de l'ambient on sa vida es manifesta, 

 fugint de l'encarcarament dels peus tornejats que no poden 

 faltar en cap de les col•leccions clàssiques d'animals dissecats. 



Creiem que amb una organització semblant es resoldrien 

 problemes de veritable importància i que avui resten sols 

 plantejats. Aixís podria precisar-se quina significació tenen 

 en nostra fauna algunes formes ja descrites, com el Dendro- 

 copos major hispanicus (Schulter), descrit de l'Espanya i 

 Portugal: el Dendrocopos minor buturlini (Hartert), indicat 

 de mòlts indrets del Migdia d'Europa i del Pirineu; el Tetrao 

 urogallus aquitanicus{C. Ingr.), descrit recentment de la serra- 

 ladaPirenenca;elCon^wscorax/2/sjt?anz<5(Hartert&Kleinsch,), 

 basat sobre exemplars de Múrcia; s'han de posar en clar les 

 formes de gènere Loxia; estudiar la forma catalana del Dryo- 

 copus martius (L.), perquè l'únic exemplar català qu'hem 

 vist no s'avé gaire amb les dimensions del tipus. També's fa 



