202 



o. Hj^lIEKUP. 



i'iiii^M'oi'iiU't \ 1)1(1 veil liasis af Æijkr(ij>p(Mi. \ cd cii linijl'oniH't Fiiic deles 

 dt'iUK' \'old i t(t, (ItT or de forsto spanic Anlæt? til de 2 Æijiiinder (Fig. 4b). 

 Fnii^'tbladet er nu naaet lielt oj) om Ægkroj)pen, dets Rande vokser 

 slutteliix sammen og forlaMiger sig til en GriiVel med 3 Ar. 



Den lu 1(1 1 udviklede Frugtknude er ægformet og sidder paa en 

 kort Stilk (Fig. 2). Va'ggen bostaar af 4 Lag Celler, hvoraf det inderste 

 hærdner og omgiver Ægget som et beskyttende Lag, der kun er afbrudt 

 ud for Mikropylen. De to Integumenter bestaar hver af kun 2LagCeller; 

 de er saa korte, at de ikke dækker Spidsen af ÆgkroppiMi, hvorved der 



altsaa bliver en usæd- 

 vanligt stor Mikropyle, 

 som ligger ganske tæt 

 OJ) til Griffelens under- 

 ste Del, hvor Pollen- 

 roret bryder igennem; 

 der er typisk Poroga- 

 mi. Tilmed ligger der 

 ofte i selve Ægkropj)ens 

 Spids nogle plasmarige 

 Celler, som tager stærkt 

 mod Hæmatoxylin, og 

 som maaske haren sær- 

 lig Funktion: At »lede« 

 eller ernære Pollenrø- 

 ret? Ofte er Pollenrø- 

 let at se i Mellemrummet mellem 



Fig. 4 a. Fig. 46 Fig. 4 c. 



Fig. 4. a og b. Unge Frugt blade med de første Anlæg 

 til Intt'guintMiter. ^^"I^. c. Ung Kimsæk mod: Central- 

 kerne c; Antipoder a og Synergider s. *'"'/i. 



ret — eller dog Rester af dette - 

 Frugtknudens Væg og Mikropylen. 



Den hunlige Archesporecellf anlægges eet Cellelag under Æg- 

 kroppens Epidermis; den videre Udvikling foregaar meget hurtigt paa 

 sædvanlig Maade: Der dannes ved fortsatte 2-Delinger (Fig. -i b) en 

 ung, endnu ikke befrugtningsdygtig Kimsff'k med 8 Kerner, der ligger 

 i 2 riruj)j)er paa hver 4 Kerner, i hver sin Ende af Kimsa'kken. Af den 

 nederste Gruppe bliver de 3 Celler liggende (Antipoder), medens den 

 fjerde vandrer opad til lidt over Midten af Kiinsa^kken, hvor den efter 

 Sammensmeltning med Ægkernens Søstercelle danner den store, diploide 

 Centralkerne. Denne Sammensmeltning er saa fuldsta^ndig, at der kun 

 findes een Nucleolus (Fig. 4 c); og Centralkernens Dobbeltnatur kan kun 

 paavises ved at følge dens Udviklingshistorie. Af de resterende 3 Kerner 

 i den øvre Cellegruppe tiltager den nederste. Ægcellen, i Størrelse paa 

 Bekostning af de 2 øvrige Celler, Synergiderne. Naar Kimsækken er 

 saa vidt udviklet, at den er befrugtningsdygtig (Fig. 5,) er baade Syner- 

 gider og Antipoder ganske reducerede, men dog lette at paavise ved 

 Farvning med Hæmatoxyhn; paa dette Stadium er der da kun 2 levende 



