310 DANMARKS HAVEBRUG OG GARTNERI 



Ulempe, at dets Vand var for varmt, da Spildevand fra Møntens 

 Dampmaskine ledtes ud deri. 



Forholdene var i det hele meget smaa og indsnævrede, og Havens 

 Embedsmænd saa stadig med Længsel hen til en mulig Flytning I Se 

 Fig. 129 og 1301. Weilbach var i denne Retning ikke den mindst ivrige, 

 og han fremkom i 1856 i Dagbladet „Fædrelandet" med en Serie 

 Artikler (under Mærket 1 — 24), i hvilke han behandlede flere af Ha- 

 vens Forhold. Han gør her opmærksom paa den skadelige Indvirkning, 

 som Røgen, der med visse Vinde føres ind over Haven, udøver paa 

 Planterne; han klager over den slette Jordbund, som for en stor Del 

 bestaar af Murbrokker, medens andre Dele af Haven er altfor mul- 

 dede paa Grund af den tidligere intensive Dyrkning med Køkken- 

 urter, og han beretter, at visse Dele af Haven ved Højvande over- 

 svømmes med Saltvand. Dertil kommer, at Grundvandet staar saa 

 højt, at det allerede træffes i en Alens Dybde, og om Vinteren løber 

 Fyrgravene derfor fulde af Vand. Forholdene var saaledes ikke saa 

 idylliske, som man maaske ved et kortere Besøg i Aarets skønne Dage 

 vilde faa Indtryk af. Weilbachs Artikler i Forbindelse med de Planer, 

 som var fremme om Bebyggelse af Gammelholm, gav en frodig Jord- 

 bund for Tanken om Flytning; om disse Planers videre Udvikling be- 

 rettes i Stykket om Haven paa Glaciet, den nuværende botaniske Have. 



Efter at Planerne for den ny Have var bragt ud i Livet og ført til 

 en lykkelig Afslutning — Weilbach skulde ikke opleve at se dette ske 

 — blev Haven efterhaanden tømt for sin Bestand, medens Arealet 

 blev overladt til Kunstakademiet og til Bebyggelse, og i April 1877 

 afleveredes det sidste Stykke. 



I en lille Stump Have tæt op til Charlottenborg Udstillingsbygnin- 

 gen staar endnu enkelte Træer: Celtis aiistralis, Fraxiniis angiistifoUa 

 og Pyriis pninifoUa tilbage som Minde om Universitetets tredie bo- 

 taniske Have. 



