A HAZAI CAEPINU80K LEVELÉNEK ÉS TERMÉSÉNEK HI8T0L0QIÁJA 5 



A szár keresztmetszetében szembetűnő az epiderniis alatti 

 lemezes peridermán kívül a szorosan záródó, sugaras elhelyezésű 

 edénynyalábok nagy száma. 



A levélnyomnyalábok kialakulási folyamatát, melyre eddig 

 egy kutató sem volt tekintettel, sorozatos metszeteimből követ- 

 kezőnek észleltem. A hazai Carpinus-ok levélnyomnyalábjainak a 

 száma egyenlő, még pedig öt. A Carpinus betulus és alakkörében a 

 nyomnyalábok kialakulása teljesen megegyező módon történik. 

 Nevezetesen a szár keresztmetszetében látható, zárt nyalábgyiirű 

 nyolcz részre tagolódik. Ezek közül legnagyobb a médián elülső 

 rész (1.), mely ügyszólván a gyüríi fele. Ez egész körré alakul 

 ki és szárnyalábgyűrű marad. A gyűrű többi hét részéből a 

 két transverzálisan elhelyezett (4 — 5) és a három a médián 

 síkban hátul a levél-illeszkedés síkjában fekvő rész levélnyom- 

 nyalábbá lesz és a levélnyélbe fut, míg a közte visszamaradt, 

 körülbelül a két diagonális irány hátsó részében elhelyezedő 

 részek (2 — 3) egybeforrva a rügybe futó edénynyalábgyürüt 

 alkotják meg. 



Ezzel azonban még mindig nem ért véget a levélbe futó 



4. ábra. Carpinus orientális : a levélnyomnyalábok kialakulása. 



nyalábok kialakulása. A mikor a szár zárt edénynyalábgyűrűjé- 

 ből az említett öt nyomnyaláb kivált, a médián síkban eső bátsó 

 nyalábok előtti párás periderma folytonossága is megszűnt. 

 A periderma szakadását a kéregparenchima növekedése okozta. 

 Ez a kinyomuló parenchima közös alapja úgy a rügy, mint a 

 levélnyél parenchimájának. A volt. két transzverzális síkbeli nyaláb 

 (4 — 5) mindjobban kihajlik a három hátulsó nyomnyaláb felé. 

 Ennek következtében a transzverzális síkban kétoldalt két-két 

 befűződés jön létre. 



Az első befűződés a szár és a rügy közti határt jelöli 

 meg, míg a második befűződés a rügy alapszövetét különíti el 

 a levélnyél alapszövetétől. Azonban még a második befűződés 

 előtt a levélnyomnyalábok a levélnyél alapszövetében végérvényes 

 elhelyezésükhöz közelednek. Ugyanis az tapasztaljuk, hogy a volt 

 transzverzális síkbeli két nyaláb (4 — 5) a levélnyél belső, ászár 

 felé eső oldalán, míg a liátsó három (6 — 7 — 8) nyaláb a levél- 

 nyél domború külső oldalán helyezkedett el, úgy hogy az említett 

 fajoknál a levélnyél alapi részében nem öt, hanem hét nyaláb 

 észlelhető. Még a levélnyél alapi részében csakhamar újból 

 egyesül a belső négy nyaláb két nyalábbá és így alkotja a 

 Boubier által meg nem magyarázott 5 — 7 levélnyomnyaláb 



