22 FUC8KÓ M. 



felszaporodásának hatása alatt gyökérben, szárban, levélben, az 

 egyébként már régen állandósult sejtek osztódni kezdenek 

 [Vöchting {16. p. 229.)]. 



A leírt hajtatási módok nem adják meg a fiziológiai fel- 

 tételeit a sarjak gyors és nagyarányú hosszanti növekedésének, 

 úgy hogy az ily módon megmaradó keményítő táplálék-felesleg 

 gyanánt szerepel, a melynek hatása a zárósejteket osztódásra 

 készteti. Más hajtatási módoknál, a mikor a sarjak gyorsan 

 növekedhetnek, ez az osztódás nem következik be, mert a 

 keményítő más irányban nyer szerepet. 



A lenticzellák kialakulása is szokatlan módon történik. 

 A sarjak felületén erősen kiemelkednek és azt reszelős tapin- 

 tatúvá teszik. 



Szerkezetüket tekintve a közönségesen ismert lenticzellák- 

 tól nagyban eltérnek (7. kép). Töltősejtjeik szabálytalan elhelye- 

 zésűek, egyenlő átmérőjűek, legörabölyödöttek, nagy sejtközök- 

 kel és telve vannak transitorikus jellegű keményítővel, E mellett 

 klorofill szemeket is tartalmaznak. Inicziális rétegük hiányzik, 

 úgy hogy a lenticzellák fő jellemző sajátsága: a sejt-sarjadzás 

 folyamata legalább is jó hosszú ideig szünetel, a mely idő alatt 

 a töltősejtek fokozatos elparásodásával kapcsolatos fokozatos 

 elhalás egyáltalán nem észlelhető. Ellenkezőleg a már létrejött 

 töltősejtek elzöldülve és a levél szivacsparenchimájához hasonló 

 módon alakulva (7. kép) asszimiláló szövetet alkotnak. 



E sajátságos lenticzellák képződése is éppen úgy, mint a 

 zárósejtek utólagos osztódása a keményítő-hipertrofiának tulaj- 

 donitható. Mert a gyorsan és hosszúra fejlődő sarjak, a mint a 

 pinczei etiolált példányokon és a szabadföldi kultúrában láthat- 

 juk, nem fejlesztenek lenticzellákat. 



A sejtsarjadzás létrejöttéhez nagyobb mennyiségű víz 

 jelenléte volna szükséges. Es itt nem gondolok olyan nagy víz- 

 bőségre, mint a minő a nedves hajtatásoknál szerepelt ; elegendő, 

 ha a száraz gumót csak kissé nedvesebb levegőjű helyre viszszük 

 is, ha például teljesen zárt peremű üvegharang alá teszszük, a 

 mely alatt a megfelelő módon kissé nedvesített levegő a párol- 

 gást legkisebb fokra csökkenti. A meginduló sarjadzás követ- 

 keztében a töltősejtek keményítő- és klorofiUtartalma eltűnik és 

 így a normális lenticzelláknak megfelő formához jutunk, a mely- 

 nek további hipertrofálásához a levegő nedvesítését már nem is 

 sokkal kell fokoznunk. E czélra teljesen elegendő, ha a harang 

 alatt a gumótól izoláltan állandóan szabad vízfelület párolog- 

 tatását teszszük lehetővé. Ilyen körülmények között rövid idő 

 múlva azt tapasztalhatjuk, hogy a lenticzellák szabad duzzad- 

 mányokká burjánzanak. 



Az elmondottakból világosan látszik, hogy a lenticzellák a 

 vízmennyiség, illetőleg a párologtatás intenzitásának megváltoz- 

 tatása iránt nagyon érzékenyek. Alig ismerünk növényi részeket, 

 a melyek e viszonyok módosulásaira oly gyorsan és olyan szembe- 



