24 FUC8KÓ M. 



ződése nagyon alárendelt, pedig erre a nyirkos levegő, a mely 

 a párolgást nagy mértékben leszállítja, nagyon kedvező volna. 

 Ehhez járul még, hogy a sarjakon fejlődő gyökerek a pincze 

 talajából is jelentős mennyiségű vizet vehetnek fel. A lenticzella- 

 képződésnek ez az elmaradása az amilohipertrofia elmaradásával 

 kapcsolatos, mert hogy a jelen esetben valóban nem szerepel az 

 amilohipertrofia, abból is kitetszik, hogy a szár szájnyílásai- 

 nak zárósejtjei a fentebb leírt utólagos osztódásban részt nem 

 vesznek. 



Hogy valójában a kölcsönös hatás megszűnése okozza a 

 vízhipertrofia hatástalanságát és nem az etiolálást előidéző fény- 

 hiány, mi sem bizonyítja jobban, mint az, hogy a sötétben vég- 

 zett száraz hajtatás ugyanolyan jelenségekkel kapcsolatos, mint 

 a fényben való száraz hajtatás. A főkülönbség csak abban van, 

 hogy a töltősejtekben a klorofill a fényhiány miatt nem fej- 

 lődhet ki. 



4- A kéreg burjánzásának szakaszossága a gumón. 



A vízhipertrofia útján meginduló kéregburjánzásokról isme- 

 retes, hogy az új elemeket nem külön meristema hozza létre, 

 hanem a kéregsejteknek fokozatos sorokban való, többnyire radiá- 

 lis irányú megnyúlása. Meristemáról csak annyiban lehet szó, 

 hogy a hipertrofia folyamata alatt a növekedésnek induló sejtek 

 egy része, a mint a burgonyán is észlelhető, mindjárt kezdetben 

 tangencziális falakkal fellogén módjára osztódni kezdenek. A 

 keletkezett leánysejtek száma 2 — 4, a melyek azután erősen meg- 

 nyúlva, nemcsak egymástól, hanem oldali szomszédjaiktól is sejt- 

 közöket alkotva, felületük nagy részében izolálódnak. A hiper- 

 trofálás azonban nincs mindig egybekötve, a sejtosztódási folya- 

 mattal, nagyon sok sejt egyszerű megnyúlással, osztódás nélkül 

 megnagyobbodik. Különösen áll ez a kéreg burjánzásának kezdeti 

 időszakára, a mikor a kéregsejtek egyszerre több rétegben radiális 

 irányban erősen megnyúlnak. A hipertrofiának ilyen nagymértékű 

 kiterjedése okozza, hogy a burjánzás a kéreg áttörésekor a leg- 

 bujább megjelenésű. 



ismerünk növényeket, melyeknek kérgében a befelé haladó 

 hipertrofia egyes sejtrétegeket vagy sejtcsoportokat egészen érin- 

 tetlenül hagy, K ü s t e r {14. p. 80. fig. 19.) a Ribes aureum 

 kérgéből ugyanilyen esetet rajzolt le. Vagy más növényeknél, 

 mint a Quercus, a Fagus és az Acer kérgében [Wieler {12. p. 

 520.)] a hipertrofált szövet alatt peridermafejlődés látható, a mely 

 feladatát tekintve közel áll a sebparához. A burgonyán az utób- 

 biakéhoz hasonló viszonyokat találtam, csakhogy itt a periderma- 

 képződés nem szünteti be a további burjánzást, hanem alatta 

 ismételve, újabb hipertrofált öv keletkezik. Az utóbbi övbe 

 tartozó szövet szerkezete típusos hiperhidrikus jellegekkel bír. 



