26 FÜC8KÓ M. 



A periderma elparásodása mindjárt a fejlődés kezdetén 

 megindul és pedig a befelé tartó sejtosztódást nyomon követve, 

 czentripetális irányban halad mindaddig, a mig a burjánzás ismét 

 meg nem újul. Az újabb aerenchimás öv fejlődésének kezde- 

 tén a periderma élesen határolt külső szélétől kiindulva a régibb 

 aerenchimaréteg parásodása is megindul. 



A periderma képződésére nézve megemlíthető még, hogy 

 az osztódó anyasejtekben képződő első új fal nagyon gyakran 

 antiklin fal (10, kép a), a periklin íalak (10. kép p) később 

 alakulnak. 



A két öv elkülönülése csak a periderma külső határa 

 mentén éles (9. kép p) a belsőn már bizonytalanabb, sok helyen 

 majdnem fokozatos átmenettel találkozunk (8. kép p). 



A meg-megújuló peridermaképződés úgy tekinthető, mint 

 az időszakosan megújuló sebek ismételt behegedése. A burjánzás 

 termelte laza és ellenállásra képtelen aerenchimás szövet a gumó 

 élő testét a felület meglazítása folytán a külső környezettel köz- 

 vetlen érintkezésbe hozza. 



Ennek az állapotnak szükségképen! reakcziója gyanánt lép 

 fel a periderma, a melynek képződése folyamán a burjánzás, 

 mintegy belső ingerektől visszanyomva szünetel. 



Olufsen {15. p. 279., 280.) kísérleteiben a periderma 

 megjelenését bár különös gonddal kereste, sohasem figyelhette 

 meg. Képződését csak mesterséges beavatkozásra tudta előidézni. 

 Kétféleképen járt el. Vagy úgy, hogy az aerenchimás helyeket 

 tűvel megszurkálta, vagy pedig úgy, hogy a gumót a vízből 

 kivette és mindaddig száraz helyen tartotta, a míg a burjánzások 

 teljesen össze nem zsugorodtak. A beavatkozás után hamarosan 

 kialakult a sebzési-, illetőleg a szárítási ingertől eredő periderma. 



E tapasztalatok alapján, minthogy szerinte a hipertrofia 

 egymagában nem hat sebzési ingerként, S c h e n k {9.) állás- 

 pontjára visszatér és hajlandó az aerenchimát különleges lélegző- 

 szervnek tekinteni {15. p. 280.). Ennek a felfogásának támoga- 

 tására a többek között Frank-ra {11. Bd. I. p. 105.) is hivat- 

 kozik, a kinek az a véleménye, hogy a kéregburjánzások nem 

 kóros képződmények. Ennek tulajdonítja, hogy kifejlődésük- 

 kel nem jár együtt a sebzési inger, a mely a sebhegesztő pára 

 fejlődésére indítólag hatna. 



Ha az acrenchima funkczióját ülető nézetek helyessége 

 valóban a periderma képződésén vagy nemképződésén fordul 

 meg, akkor Schenk felfogását el kell ejtenünk, a mitit 

 Wieler {12. p. 521.) más esetekre szintén megtette. Az okok, a 

 melyek Schenk nézetének tarthatatlanságára rávezették nála 

 is, legalább részben, a periderma megjelenésére vonatkozó meg- 

 figyelései voltak. 



Az aerenchimának lassanként pusztuló felülete nagyon alkal- 

 mas talaj a különböző gombák megtelepülésére. A metszeteken 

 mindig sok gombamiczéliumot és spórát láttam, a melyek azon- 



