30 IRODALOMI ISMERTETŐ 



IRODALMI ISMERTETŐ. 



Victor Engler: Monographie der Gattung Tilia. Breslau 

 1909. Druck von Wilh. Gottl. Kom. 8« p. 1—159. 



Szerző bevezetésében a hárs német, görög és latin nevének 

 magyarázatával foglalkozik. Az Általános rész első fejezetében a génusz 

 rendszerezésének történetét tárgyalja Linnétől kezdve, különösen 

 kiemelve S i m o n k a i érdemeit és elítélve B o r b á s felfogásait. A má- 

 sodik anatómiai fejezet részletesen ismerteti a kéreg, bél, fatest, levél, 

 nyálkatartók hystológiáját, anélkül, hogy ebből a rendszerezés szempont- 

 jából fontos jellemvonásokat tudna kimutatni. A harmadik a külső mor- 

 phológiáról szóló fejezet a termés és mag, csiranövény, leveles ág, 

 virágzat és a virág alaktanát bonczolja, majd a teratológiai megfigye- 

 lésekkel foglalkozik (ily rendellenes képződmény a T. platyphyllos 

 var. minoriflora Borb. egyvirágú korcs virágzat). A Tiliák gubacsainak 

 ismertetése után a megporzás viszonyaival, majd a kereszteződéssel 

 foglalkozik, végül a rendszerben használható jellemvonásokra terjed 

 ki, kiemelvén a Tiliák polymorphismusát és sokszor egyetlen egyén- 

 nek igen változatos megjelenésű lombkifejlődését. A szekcziók elvá- 

 lasztásához a szőrözet alapalakját és a porzók relativ számát, a 

 szubszekcziókéhoz a szőrözet eloszlása mellett az erezetet, ter- 

 mésalakot, a termésfal milyenségét, a virágzat helyzetét veszi figye- 

 lembe, a fajok körülhatárolását a levél alakja és éle, a szőrözet 

 milyensége, a porzók abszolút száma és a staminódiumok alapján végzi. 

 A formák párhuzamos kifejlödésüek a fajokon belül. A negyedik föld- 

 rajzi fejezetben leirja a génusz elterjedésének területét és a fejlődés 

 középpontjait, a melyek gyanánt az önálló fejlődésü európa-nyugatázsiait, 

 keletázsiait és amerikait jelöli meg ; majd megrostálja a fossilis Tiliák 

 gyanánt leírt kövületeket, végül következtetést von a génusz fejlődés- 

 történetére. Az ötödik fejezet a génusz rendszerét tárgyalja, a mely 

 teljesen önállóan a két szubszektiót (Reticulares V. E n g 1. és Trabe- 

 culares V. Engl.) tartalmazó Anastraea Y. Engl. és a három szub- 

 szektiót tartalmazó (Ebarbulatae, Micranthae, Macranthae V. E n g 1.) 

 tartalmazó Astrophilyra V. Engl. szektiókra bontja a génuszt. 



A meghatározó kulcsban és a szinonimikával és termőhelyi 

 adatokkal foglalkozó részben közölt 25 faj közül négy fordul elő hazánk- 

 ban, melyek közül a T. cordata a Reticulares, a T. plathyphyllos és 

 rubra a Trabeculares, a T. tomentosa az Ebarbulatae szubszekczióba 

 tartozik. 



A T. cordata Mi 11. (= T. ulmifolia Scop., Simk., parvi- 

 flora Sadl., macrophylla Schur) két varietásra oszlik: a, major 

 (Spach) V. Engler (= T. ulmifolia d, cymosa Simk., T. flava, 

 Wolny ex Rochel, Simk. pp., T. cordata v. trichoneura B orh., 

 V. niacrodonta Borb.) és (3, asymmetra Borb. Az első hat formája 

 közül hazánkban a f. rotundifolia (Spach) V. Engl. (= T. ulmifolia 

 f. major Simk., T. Borbasiana H. B r.), a f. betulifolia (Bayer) 



