A BIOTA ÉS THUJA MEGKÜLÖNBÖZTETÉBE 



49 



tünk. Vastagságukat illetőleg legvastagabb a vízszintes fal, benne 

 kerek-, kerekded, tojás vagy más hasonló szabálytalan görbe 

 vonaltól határolt egyszerű gödörkék vannak ; határvonaluk fölü- 

 leti nézetben néha elmosódott, mert a gödörke szája letompított 

 és gyakran csak horpadásszerű, oly lassan vékonyul meg a fal. 

 Számuk a széles tracheidás övben nagyobb, de rendesen kiseb- 

 bek, mint a szűk tracheidás pasztában ; az Abies alba-hoz viszo- 

 nyítva gödörkékben szegényebb. 



A tangentiális fal vékony, többnyire a kambium felé dom- 



2. rajz. Thuja occidentalis 



egy- és kétsejtsor vastag 



bélsugarai, hp hosszparen- 



chymsejtek. 800-szor 



nagyítva. 



3. rajz. A Biota orientális 

 egy sor vastag bélsugará- 

 nak keresztmetszete. 

 400-szor nagyítva. 



borodik, vagy teljesen sima vagy igen apró kis csomócskák vannak 

 rajta, jól kifejlődött egyszerű gödörkék azonban, mint pl. az 

 Abies-eknéX, nincsenek benne. Már Kleeberg is megfigyelte,^ 

 hogy a Biota-han „a vízszintes fala sima tangentiális falak előtt 

 tölcsérszerűen kivájt". Én ugyanezt megtaláltam a T/itya-ban is 

 (5. rajz) ; ha ugyanis a tangentiális fal merőleges a vízszintes 

 falra, akkor ebben a csatlakozási helytől jobbra is, balra is egy- 

 egy kis bemélyedés látható ; ha pedig a tangentiális fal ferde 

 vagy erősen ívelt, akkor a vízszintes fal a csatlakozási hely előtt 

 fokozatosan vastagabbá lesz, úgy hogy a tangentiális fal a meg- 



1 I. m. 712. old. 



