ELŐZETES JELENTÉS KISÁZSIAI UTAZÁSOMRÓL 61 



Acantholimon, SalviáJc, Verhascum, Morina persica, Echinops, 

 Carduus ötlenek a szemünkbe. 



Gazdag flórával bír a Bachara-Su völgye is, mely a steppe 

 síkjából kiemelkedő vulkanikus hegységekével, minő a Kara-Dagh 

 és Karadja-Dagh, egyezik. Ezekről a következőkben lesz szó. 



Kóniát június közepén hagytuk el. Utunk délkeleti irány- 

 ban sóstalajon, mocsaras területen és steppen vezetett, míg 

 Tchumra, érintésével a Sulejman-Hadji-Jaila mellett a Kara- 

 Dagh-ot el nem értük, melynek kikutatása képezte legközelebbi 

 czélunkat. Hogy ezen czélunkat elérjük, a hegység lábánál több 

 helyütt — Sulejman-Hadji-Jailá-ban, Madenschehir-ben, Dinek-ben, 

 Karamán-ban, Emirlerben — tábort ütve jártuk be a hegységet. 



A Kara-Dagh bonyolult felépítésű, vulkanikus hegység. 

 Közepén óriási, alacsony fűvel benőtt kráter foglal helyet. 

 A főkúp köré csoportosul számos másodrendű kúp, különben 

 alacsonyabb önálló kúpok kísérik a hegységet nyugati és északi 

 irányban. A hegység tengerszínfeletti magassága 2000 — 2200 

 m-re tehető. Még a közelmúltban sűrű tölgyerdő borította a hegy- 

 séget, — jelenleg már csak a csúcs közelében egyes rejtett 

 helyen vannak erőteljes fák, különben a lakosság pusztításaitól 

 sokat szenvedő torzfák, illetve bokrok 1800 m-től kezdve elég 

 sűrű övet alkotnak. Az erdőírtás folytán a hegység vízszegény 

 lett ; patak az egész területen nincs, csak hatalmas vízmosások 

 jelzik a télvíz útját. A lakosság vízszükségletét néhány kút s a 

 bizánczi korból fennmaradt víztartókban megmaradó jeges hó 

 elégíti ki, sőt egyes helyeken tisztán utóbbira van utalva a nép, 



A hegység növényzete két régióra tagolódik. Körülbelül 

 1600 m-ig, a szántóföldek felső határáig terjed a mezei táj, 

 melyre a hegyi táj következik. A mezei tájon a steppe elemek 

 túlnyomók ; a legfontosabb génuszok a Dianthus, Silene, Alsine, 

 Cerastium, Ranunculus, Delphinium, Papaver, Glaucium, Alys- 

 sum, Trifolium, Medicago, Onohrychis, Astragalus, Linum, 

 Euphorbia, Hypericum, Bupleurum, Acantholimon, Anchusa, 

 Onosma, Salvia, Verbascum, Asperula, Oalium, Aehillea, Anthemis, 

 Artemisia, Centaurea, Leontodon. A hegyi tájon, mely a csúcsokat 

 is magába foglalja, az uralkodó formáczió az alacsony tölgy- 

 erdő, melyben itt-ott egy-egy Salix, Crataegus vagy Pirus 

 elaeagnifoUa található. A fák árnyékában a Poa nemoralis, 

 Hordeum bulbosum, Árum rupicola, Epipadis rubiginosa, Cepha- 

 lanthera pallens, Orchis mascula, több Lathyriis, Geránium, 

 Scrophularia, Senecio, Hieracium virágzottak. A sziklák zuzmó- 

 flórája szegénynek mondható. 



Végre meg kell emlékezni a Dinek melletti tchölü-ről. Ott, 

 honnan a víz már korán eltávozik, törpe a növényzet, csak egy- 

 két Gruminea, Carex tengeti életét; sekély vízben a Butomus, 

 Alisma, Alopecurus, Juncus, mélyebb vízben Scirpus, Heleocharis 

 és egy Cirsiumfaj alkot érdekes formácziót. 



A Kara-Dagh után a tőle északra fekvő szintén vulkáni 



Botanikai Közlemények. 2. füzet. o 



