IRODALMI ISMERTETŐ 139 



Úgy Északaraerikáén is a növényzet nagy változáson ment át. Ez a 

 változás, minden jel bizonyítéka szerint, az északibb részekből indult 

 ki, különösen pedig Grönlandból és környezetéből, mely abban az 

 időben egy nagy összefüggő kontinens, az ú. n. nearktikus kontinens 

 volt. Innen szorult lejebb és lejebb a tropikus és szubtropikus flóra és 

 innen bontakozott ki már az alsó krétában kezdödőleg az egyszikűek 

 és kétszikűek osztálya is. A felső krétában következett be a Kordülera- 

 rendszer és az ^^jjaZac/i-hegyrendszer közötti medenczének kialakulása. 

 A Mexikói-öböl az Északi Jegestengerrel ezen át összeköttetésben volt, 

 miáltal a mai paczifikus és atlantikus Északamerika flórája már ez 

 időponttól kezdve külön-külön fejlődött, még pedig a Roeky Mountains 

 környékén dús Conifera-vegetáczió bontakozott ki, mely számos érdekes 

 alakjával, igy a Sequoia gigmitea-va.]^ északról származva benyúlik 

 egész a Sierra Nevada déli részéig ; atlantikus Északamerikában pedig 

 a fajokban gazdag lombos erdők alakjainak kibontakozása indult meg. 

 Ez a viszony a mai flórában is megvan : atlantikus Északamerika 

 különösen lombos erdőkben, paczifikus Északaraerika pedig különösen 

 Coniferákban gazdag. 



A harraadkorban Harshberger összefoglalása és bizonyító 

 anyaga szerint a flóraeleraek a raainak me :,felelő módon helyezkednek 

 el; a legészakibb tájak, a fokozatos lehűléssel kapcsolatosan, a harmad- 

 kor végén már bírták az arktikus flóra elemeit, ettől délebbre helyez- 

 kedtek el lassanként a borealis erdők, a melyek még délebbre, a 

 melegebb nyugati partvidék Coaifera- s a keleti rész lombos erdőibe 

 mentek át. A Kordillera-rendszertől keletre volt tengerszoros lassanként 

 kiszárad, de helyén raég nagy belvizek vannak, a melyek környékét 

 a nyugati területek Conifera-erdőségei övezik. Ettől délnyugatra a 

 mexikói fennsík sivatagi vegetácziója s a hegyek szubtropikus flórája, 

 még délebbre pedig a mai középamerikai és nyugatindiai tropikus 

 növényzet helyezkedik el, a mely kettő egymástól csakis később, 

 területük különválása idejétől, a pleisztoczéntől kezdve fejlődik 

 külön-külön. 



Hogy ezzel a flórával a pleisztoczén alatt mi történt, azt a jég- 

 árak kétségtelen nyomai és az egyes flórák mai elhelyezkedése magya- 

 rázzák meg. 



Harshberger erre vonatkozólag a pleisztoczén hatásai követ- 

 keztében térképén (206. old.) öt flóraelhelyezkedési czentruraot külön- 

 böztet raeg, melyek természeteseu a jégáraktól borított területeken 

 kívül estek, ú. m. : a paczifikus partok és a Cascadok között tarthatták 

 fenn magukat a nyugati Conifera-erdők flóraelemei ; ettől délre, a nagy 

 mexikói fennsíkon a sivatagi flóra, a Mississippi medenczéjében, a folyam- 

 tól nyugatra a prairie-elemek ; az Alleghany-hegység táján a lombhullató 

 erdők növényzete ; legdélen pedig a trópusi elemek. Az arktikus ele- 

 mek e mellett szétszórtan húzódtak raeg a hegyvidékek hó- és jég- 

 mentes tájain. Ezekből a czentrumokból terjedt a jégárak visszavonu- 

 lása után ismét szét a növényzet s ennek a fejlődéstörténeti leveze- 

 tésnek megfelelően különbözteti meg Harshberger a következő 

 flórazónákat és régiókat. 



12* 



