148 IRODALMI ISMERTETŐ 



A prairiek sós területein : Distichlis spicata, Agropyrum pseu- 

 dorepens, Salicornia herbacea, Atriplex hastata, A. argentea, A. expansa, 

 Polygonum ramosissimum, Corispermum hyssopifolium, Cycloloma pla- 

 typhylla, Kochia americana, Scirpus maritimus, Se. Torreyi, Cheno- 

 podium rubrum, Flaveria angust'folia, Aster exilis. 



A Rocky Mountains (Sziklás hegység) területét Harshberger 

 a prairiek régiója után, mint a „Xerophytic Section of Interor" 

 második régióját tárgyalja. Ez sem a fejlődéstörténeti, sem a sta- 

 tisztikai adatokban nem találja kellő indokolását és kétségtelen, hogy 

 a Rocky Mountains a paczifikus szekczióhoz, illetőleg a Kordillera- 

 rendszer hegységeihez csatolandó. Áll ez különösen az erdei formá- 

 cziókra. A magas hegységi formácziók szempontjából még kevésbbé 

 volna indokolt a különválasztás úgy, hogy az elkülönítés egyedüli 

 alapját a hegység nyugati és keleti lejtőivel érintkező fátlan területek- 

 ből behatoló flóraelemek a itt-ott a hegység belsejében is nagyobb 

 arányokban meglevő medenczék (parks) steppevegetácziója teheti. 

 E medenczék azonban csak ökológiai szigetek, melyek a hegység 

 „paczifikus" jellegén nem változtatnak (Ref.). 



A Rocky Mountains régiót Harshberger két kerületre osztja : 

 az északira, mely a Milk River forrás vidékéig, vagyis Kanada 

 határa tájáig terjed, nyugat felé azonban a Clarkes River forrás vidé- 

 kéig kanyarodik le ; és a déli Park Mountain kerületre. 



Az északi kerület jellemző fái : Pseudotsuga Douglasii, Tsuga 

 Mertensiana (a partvidék felé), Ts. Pattoniana, Picea Engelmanni, 

 P. álba, Abics subalpina, Pinus ponderosa, P. albicaulis, P. Murrayana, 

 Larix occ.identalis, L. americana, L. Lyallii, Thtija plieata, Th. giyan- 

 tea, Juniperus virginiana, Populus balsamifera, P. tremuloides, P. iri- 

 ehocarpa, Betula alaskana, B. papyrifera., Amelanehier alnifolia, 

 Sorbus samhucifolia. 



A déli kerület erdőségeit, magassági övekre tagolódva, nagyrészt 

 ugyanezek a fák alkotják. Külön emliti itt Harshberger a követ- 

 kező fajokat is: Pinus monticola (1600 m-ig), P. albicaulis és Abies 

 subalpina (1600 m-en felül), Pinus íjonderosa (1000 — 1400 m-ig, 

 de legdélebben 3300 m-ig), a Larix occidentalis és P. Murrayana 

 különösen északnyugati Montana-ban. Az utóbbi a Yellowstone parkban 

 Populus tremuloides-szel keverve az erdők QO^^/^-át teszi 2300 — 2700 m 

 t. f. magasság között. 



A Yellowstone park gey^erei környékének alkalikus talaján : 

 Salicornia herbacea, Rumex maritimus, Triglochin maritimum, Euppia 

 maritima (50° C. vizben), Botrychium, Spraguea umbellata, Gastilleja 

 minor, Orthocarpus luteus, Glyceria airoides. 



Igen érdekes a geyserek forró vizének mikroflórája. A forró 

 vizekben Diatomák nem élnek, ellenben Bacteriumok és Cyanojjhyceák 

 vannak bőségesen. A Cyanophyceák és Chlorophyceák 65° — 68° C-ig 

 és gyéren 77° C-ig, a Bacteriumok 89° C-ig élnek meg. Ha a viz 

 lehűl, változik a flórája is és ez más és más színt kölcsönöz a tavak 

 és patakok szélének is, melyeken a víz hülésével fehér, sárga, vörös, 

 zöld, zöldes-barna szín váltja fel egymást. A melegebb vízben Lepto- 



