IRODALMI ISMERTETŐ 153 



myristicaeformis, Morus celtidifolia, Celtis occidentalis, Vitis candi- 

 cans. Itt éri el a Pinus Montezumae északi elterjedési határát. A mere- 

 dek mészsziklákon él a Brahea dulcis pálma. 



Az Egyesült Kordillera-régióban 2450 m magasságban kezdőd- 

 nek a hegyi erdők, egész 3350 m-ig. Itt fontos a Pinus leiophylla 

 és felette a P. Montezumae, továbbá az Abies religiosa és az Alnus 

 acuminata, mely utóbbi a fenyveseket szegélyezi. Az aljnövényzetük 

 Alnus acuminata, Buddleia Humboldtiana, Arbutus, Fuchsia micro- 

 phylla, F. thymifolia, Vaccinium, Ribes, Lonicera. Itt a réteken való- 

 színűleg ősi, vad alakja nő a mi burgonyánknak [Solanum tuberosum). 

 Érdekes itt az Orizaba csúcs, mely a veracruzi tropikus mélyedésből 

 az örökhó övéig (4570 m) emelkedik, számos florisztikai övet visel 

 magán. 



Fejlődéstörténetileg igen érdekes, hogy az eurázsiai és észak- 

 amerikai sarkvidéken és havasokon előforduló alpesi arktikus növény- 

 fajokat — melyek száma már a Sierra Nevadán megapad - itt már 

 nem találjuk meg. (Ref.) Harshberger felsorolja innen formácziók 

 és jelentőségszerinti sorrendben: Pedicularis orizabae, Eryngium pro- 

 teaeflorum, Stenanthium frigidum, Cerasiium vulcanicum, C. orithales, 

 Arenaria leptophylla, Ranunculus geoides, Nasturtium orizabae, Draba 

 tolucensis, Stevia purpurea, S. arbutifolia. 



4200 m körül, a hóhatárig a füves öv válik jellemzővé, mely- 

 ben különös szerepe van a Festuca tolucensis, F. livida, Tr/setum 

 elongatuni, Deyeucia recta és Epicampes macroura fajnak. Itt egy 

 andesi Ericacea is él : a Pernettya ciliaris. A 4500 m. magasságot 

 s az ez előtti részeket elérik : Draba tolucensis, Arenaria bryoides, 

 Acacna elonqata, Ribes jorullcnsis^ Stevia arbotifolia, Senecio cirsoides, 

 S. gerberaefolius, S. procumbens, Cnicus nivalis, Pernettya ciliaris, 

 Veronica serpíjllifolia, Castilleja tolucensis. Utolsó növény a hóhatáron 

 az utóbbi és egy Draba. A sziklákon zuzmók fejezik be a vegetáczió- 

 övet, melyek közül legutolsó a Parmelia elegáns. 



IV. Eszakamerikai tropikus zóna. 



Két szekczióra osztja: 1. A mexikó-középamerikai szekczió. 

 Középamerika klimai viszonyaira jellemző, hogy a tengerparton januá- 

 riusban 23"5° C, júniusban 29-5° C. és 2350 m. magasságban, 

 januáriusban 10"5° C, júniusban kereken 17° C a havi átlagos hö- 

 mérsék. vagyis a növénytenyészetre a legkedvezőbb. 



Pontosabb fajok a tropikus erdőkben a Ficvs.^ Drndropanax, 

 Banara., Zanthoxiilum, C/elhra stb. génuszból valók és számos örök- 

 zöld tölgy és pálma. 2000 — 2200 m. magasságban ke/dődnek a 

 Pi/?M.s-erdők tölgyekkel keverve. Ezekben az erdőkben legszebb a 

 mexikói flóra; itt érik el az epiphyta OrcJudedk is, 16° C átlagos 

 hömérsék mellett, 200 — 300 fajjal, leggazdagabb tenyészetüket. A pál- 

 mák közül a legtömegesebb az Eryttiea {Brahea) edulis. 



2. A nyugatindiai szekczió a szigetvilágon kívül csupán 

 Florida déli harmadát tartalmazza a kontinensből. Úgyszólván minden 



Botanikai Közlemények. 3—4. fűzet. 13 



