IRODALMI ISMERTETŐ 157 



népszerűsítő munkái alapján. A szerző szerint a növények „szerelmi 

 misztériumai" sokáig ismeretlenek voltak és Francé Jött rá arra, 

 hogy itt a mezei növények körében egy meglepő, csodálatra méltó 

 élet folyik, itt is van létérti küzdelem, szervezett, majdnem czéltudatos 

 életműködés, és a növény ép oly természeti törvények szerint rendezi 

 be és változtatja életét, mint a beszélő és gondolkodó lény: az ember". 

 Ebben a részben is igen sok a rosszul értelmezett és tévesen alkotott 

 kifejezés. így a 36. old. „A bibe a nőnemű, a himpor a hímnemű 

 nemzöszerv'^ . A megporzásról szólva: 38. old. ,A sok kényesízlésű 

 rovar megvetette a nem épen kellemes szagú gombákat, így sok 

 gomba pártában maradt^^ . „A gombák közül most némelyik rikító 

 szint ölt virágzáskor (!)". A gombák rovarlátogatóíról szólva, leírja, 

 hogy : „Ez mind szükséges, mert a kenöcsös anyagban mászkáló rovar 

 lakmározás közben a termő spórákat keveri össze, termékenyíti meg". 

 Ugyanitt az Orchideákat, tehát a legfeltűnőbb virágú növényeket 

 „semmitmondó külsejűeknek" mondja és a döglegyekkel való bepor- 

 zásról következtetve, valószínűen az Araceákkal téveszti össze. A 40. 

 old. a Salvia beporzását írva le említi, hogy „a felső ajakról automata- 

 szerűén lecsapódik 2 kalapács {bibeszárak !) " E részt különben nem 

 annyira a tárgyi hibák, mint inkább az jellemzi, hogy az egész Francé 

 fantasztikus személyesítő stílusának helytelenül értelmezett meglehetősen 

 ízléstelen kivonata, mert bizony a növények sorában az „önterméke- 

 nyítés csúnya bűne", az „ocsmány vérfertőzés^ gyakori emlegetése 

 helyett a tárgyilagos és értelmes magyarázás lett volna helyénvaló, 

 hiszen a gazda a Crocus megporzását nem érti meg, ha a szerző azt 

 mondja, hogy „a menyasszonyra a saját családtagok hullatják rá 

 himporukat" (48. old.), vagy ha a kleistogamiát így jellemzi : „van 

 olyan növény is, mely máskép segít magán az ö nyomorúságában, 

 megveti a férfi hűségét, emanczipálja magát, a párosodás aktusát 

 bezárt ajtók mögött maga végzi el...." (49. old.). Ilyen és hasonló 

 körülírásoktól hemzseg ez az egész fejezet ; ezek az ízléstelenségek, 

 a melíett hogy a laikus előtt érthetetlenek is, semmi okszerű kapcso- 

 latba nem hozhatók a kaszáló és legelőműveléshez szükséges előisme- 

 retekkel. 



Az említett tárgyi hibák korántsem teljes sorozata szerző nagy 

 botlásainak, a melyeket még súlyosabbá tesz a stílus. 



A szerző nem tud különbséget tenni a népszerűsítő, könnyen ért- 

 hető elbeszélő stílus és a pongyolaság között. Mert ha valaki úgy ír, 

 hogy van „drótszerü" levél (25. old.), „nemzési proczedura" (26. old.), 

 vagy „az évelő növényeknél pihenőre tér a gyökér „apó" — és átalakul 

 „spáizzá" (33. old.), meg hogy a gyökérgumó a növénynek „nitrogént 

 liferáljon" , és hogy „a növény ekkor (virágzáskor) van teljes erejé- 

 ben, olyan mint az ember vagy a leány a fiatal években, duzzad az 

 erőtől {mint a Dob-utczában mondják : „saftig") (35. old.), a gombák 

 a „döglegyekre buknak" (38. old.), a „légy rámászva a hímporos 

 hasával végig „stráfolja" a virág nemzőszerveit" (39. old.), a dongó 

 „blazírt" (43. old.), a síkságról származó és a havasokra ültetett 

 növények „Bergsteiger-kosztümöt vettek magukra", a dichogamia „Kunst- 



