SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 165 



kifejtett tevékenységét : „Közel 20 esztendeje annak, hogy a Természettud. 

 Társulat kebelében szerény kezdéssel, de annál nagyobb önbizalommal és 

 reménységgel megalakult szakosztályunk. Bölcs vezetőink sorában voltál 

 már akkor is ! A lefolyt 20 esztendő igazolta törekvéseink igazát, mert íme 

 szakosztályunk, a hazai botanikusok javarészét magába ölelve, szép ered- 

 mónynyel láradozik nemcsak a magyar flóra megismerésén, hanem kiveszi 

 a maga részét a növénytudomány más részeinek műveléséből is. Immáron 

 15-ik esztendeje, hogy átvetted a szakosztály vezetését s vezeted azt zaj- 

 talanul, de annál eredményesebben. E 15 esztendőnek legjelentősebb ese- 

 ménye folyóiratunk megalapítása. Azt a fáradozást, azt a gondosságot, 

 a melylyel folyóiratunk szerkesztésében részt veszel, ismerjük mindnyájan. 

 Tudjuk, hogy minden igyekezettel azon vagy, hogy folyóiratunk értékét 

 emeljed, hogy számot tegyen a tudományos világban. És hogy ez a te 

 érdemed folytán sikerült is, bizonyítja az a tény, hogy immár Ilik évfolya- 

 mában szolgálja a tudományt!" 



Majd méltatja 40 éves tanári működését és tudományos munkásságát. 

 Tudományos munkáit jellemzi a pontos vizsgálat, a helyes következtetés és 

 a szigorú ítélet. A botanika iránt érzett nagy szeretete vezette őt arra, 

 hogy a növényekről népszerű modorban is írjon. „Tetted ezt pedig te, a ki 

 születésednél fogva eleinte nyelvünk nehézségeivel küzdve, ma is Botanikai 

 Közleményeink tiszta magyar nyelvezetének egyik legerősebb harczosa, 

 leghűbb őre vagy !" „Irántad érzett mély érzésünknek látható kifejezést is 

 óhajtunk adni ebben az albumban, a melyben tisztelőid arczképét találod. 

 Legyen ez az album egyúttal záloga annak az őszinte kívánságunknak is, 

 hogy a jó Isten segedelmével még továbbra is munkása légy tudományunk- 

 nak, maradj továbbra is a mi vezetőnk ! Isten tartson meg sokáig a mi 

 örömünkre és a hazai tudomány javára!" 



Szalóki R. a volt tanítványok nevében üdvözli Klein Gyulát. 

 Első sorban mint tanárt jellemzi : „ . . . Emlékezetünkbe visszaidézzük magas 

 színvonalon szárnyaló előadásait, tanulságos és változatos demonstráczióit, 

 a melyekre oly szíves-örömest eljártunk. Tanítási módszerére ráillik a 

 klasszikusok mondása : quid quid doces, prudenter doceas, et respice íinem. 

 Adja Isten, hogy köztünk maradjon még soká, hogy nemcsak a tudós, a 

 kiváló szakember mintaképét, hanem — a mi e tülekedő és ideges világban 

 még ritkább — a lelkileg harmonikus ember, az igaz ember mintaképét is 

 láthassuk és tisztelhessük Méltóságodban!" 



Klein Gy. meghatottan köszöni az üdvözlést. , . . . Negyven évi 

 tanárkodás és húsz évi közreműködés szakosztályunkban külön-külön is 

 elég hosszú idő egy ember életében és milyen kevés az, a mit ez alatt 

 az idő alatt tenni tudtam ! Mostoha körülmények és az ezek következtében 

 korán bekövetkezett testi gyengeségem akadályoztak abban, hogy többet 

 tehessek. És mégis, ha visszagondolok arra az időre, a mikor idejöttem és 

 a mikor csak egy-ketten voltunk, a kik az új növénytannal szakszerűen 

 foglalkoztunk, és ha most körülnézek és látom a botanika művelőinek nagy 

 számát, akkor igaz öröm tölt el, mert talán dicsekvés nélkül mondhatom, 

 hogy ebben nekem is némi részem volt. Reménnyel nézek a jövőbe, mert 

 tudom, hogy az, a mit Jurányi Lajos nagyérdemű első elnökünk 

 kezdeményezett s a mit én, nyomdokaiba lépve, gyenge erőmmel tovább- 



