190 BLATTNY T!BOR 



azt mondjuk, hogy ez vagy az a faj nem lépi át, mint azt mon- 

 dani, liogy addig terjed és nem tovább. 



I. k. 193. 1. — Térképének „/"/^ vonala „északkeleti hatá- 

 rát jelenti többek között a Pinus austriacának és a Tilia tomen- 

 íosa^'-nak. Minthogy a feketefenyő kistalmácsi adata helytelen, 

 e vonal is jó távol esik legközelebbi (domugledi) termőhelyétől. 



A Tilia tomentosa-YSL nézve e vonal annyiban helyes, hogy 

 Nagyváradon halad át s a Vöröstoronyi szoroson fut ki, egyebek- 

 ben azonban nem. Az ezüsthársnak több termőhelyét ismerjük a 

 Mezőségről, a szilágymegyei Bükk Hegységből, az Avas domb- 

 vidékéről, Ugocsa vm.-böl, Beregszász és Munkács környékéről. 

 Eszerint a P a x 11. kötetnek térképén feltüntetett vonal helyesen 

 Nagyváradtól keletnek halad kb. Szatm ár-Németiig, majd Avas- 

 újvároson, Nagyszőllősön, Beregszászon át éri el Munkács vidé- 

 két: Nagybányától délre kanyarodik s Marosvásárhelyen át fut 

 a Vöröstoronyi szorosba. 



I. k. 194. 1. A térkép ,,f.2" vonalát Pax szerint kelet felé 

 nem lépi át többek között a Juniperus sahina és a Castanea sativa. 



A mi az elsőt illeti, a vonal Petrozsény közelében áthalad- 

 ván, a Zsilen fut) ki. Kiigazításra éppen Petrozsénynél lenne 

 szükség, mert a /. sahina legkeletibb termőhelye Petrozsény 

 mellett van ugyan (Piatra Rosi), de innen északra és északkeletre, 

 Pax határvonala ellenben ettől kissé délnyugatra esik. 



A szelíd gesztenyére vonatkoztatva e vonalnak jelentősége 

 nincs, mert hazánk délkeleti területén vadon sehol sem fordul 

 elő s így legfeljebb tenyésztési határról eshetnék szó, azonban ez 

 is sokkal keletebbre fekszik. 



I. k. 194. 1. — Újra kételkedik a Syringa Josikaea-nak 

 ung-beregi előfordulásában, pedig teljesen alap nélkül. 



I. k. 196. 1. — Hogy a „Kolozsvár-Szászrégen- Székely- 

 udvarhely-Brassó vonalat keletnek nem lépi át az Amygdalus 

 na7ia, Prunus mahaleb és Acer tataricum", ennek a magashegy- 

 ség az oka, itt tehát abszolút határról nem lehet szó, mert a 

 Keleti Kárpátok romániai kiágazásain újra feltaláljuk e fajokat. 

 A hol a magas hegység nem állja útját pl. az Acer tataricum 

 elterjedésének (tehát Kolozsvár-Szászrégentől észak és észak- 

 kelet felé) Teke, Füze, Apanagyfalú, Coptelke stb., majd Dés, 

 Bethlen, Nagybánya, Szatmár, Huszt stb. környékén is mindenütt 

 előfordul. 



II. k. 39. l. — Tölgyeseknek felső Szepes megyében jelen- 

 leg alig van jelentőségük, holott — a mint a gánóczi fossiiis 

 maradványok igazolják — valaha számottevő volt a Magas-Tátra 

 lábánál. Ezzel kapcsolatosan nem érdektelen figyelmünket Szepes 

 vármegyének a Magas-Tátrához legközelebb eső tölgy-termőhelyére 

 irányítani; ez a gánóczi leleteknél még kézzelfoghatóbban bizo- 

 nyítja a tölgyesek letűnt korszakának létezését. Ha Poprádról 

 Vernár felé kocsizunk s elérjük a Virágvölgyet, innen alig V3 órai 

 járásra a Hernádba hajló déli oldalra jutva, a fenyvesből hirtelen 



