198 



MOESZ G. 



Egyéb hazai termőhelyei: Sövényháza, Csongrád megyében 

 (gyűjtötte: Lányi B.); Szigetszentmiklós, a Csepelszigeten (gyűj- 

 tötte: Kümmerle J. B. és Szurák J. több példányban); 

 Budapest, a Gubacsi pusztán (gyűjtötte: Szurák J.); Ogijalla, 

 Komárom megyében, az abai szőlőkben (gyűjtötte Endrey E ); 

 Imely, Komárom megyében (gyűjtötte Endrey E., mindkét 

 helyen több példányban); Sükösd, Pest megyében (gyűjtötte: 

 Greinich F.). 



Ősszel terem. 



A gomba csészéje eleinte zárt, gömbös, később tölcséres, 

 harangalakú, széle háromszögletes karélyokra hasadozik, át- 

 mérője 2 — 5 cm. Eleinte teljesen a homokban van, később felső 

 részével kiemelkedik. Külső felületéhez sok homok tapad, melyet, 

 ha lemosunk, előtűnik fehéres-barnás szine és simasága. A csésze 

 látszólag hosszú, erős nyélbe folytatódik. Hollós L. volt az 

 első, a ki felismerte ennek a „nyér'-nek igazi természetét, a 

 mikor azt írja róla, hogy az nem egyéb, mint „a. mycelium össze- 

 tapasztotta szárszerű homokképlet'*. A nyéltelenség már kérdésessé 

 teszi helyét a Geopyxisek között. Ezt a véleményemet támogatta 

 az a körülmény is, hogy a tömlőket a jód megkékíti, még pedig 

 erősen. S ha ehhez hozzáveszszük azt a tulajdonságát, hogy 

 termőtestével még későbben is nagyrészt a talajban marad, 

 akkor helyét csakis a Sarcosphaera génuszban jelölhetjük ki. 



Boudier^ ezt a gombát meghagyja a Geopyxisek sorában, 

 nyilván azért, mert nem ismerte tömlőinek a jóddal szemben 

 való viselkedését. 



A Sareosphaera génuszba B o u d i e r szerint eddig csak 

 két faj tartozott: a S. coronaria (Jacqu.) Boud. és a íS*. sicula 

 (I n z e n g a) Boud. A -S'. ammophila jól odaülik a S. coronaria 

 közelébe. Az utóbbinak szintén szokott földes „álnyele" lenni. '^ 

 Még jobban mutatja ezt Fresenius'^ ábrája. A termőtest fel- 

 tűnő törékenysége is oly tulajdonság, a mely mindkét fajt jellemzi. 

 A spóra nagyságát Cooke 20X9 [J- nagynak találta. Oude- 

 mans is ugyanennyit mond, valószínűleg Cooke nyomán. Az én 

 méréseim a következő eredményt szolgáltatták: 



* Boudier: Histoire et Classification des Discomycétes d'Europe. 

 Paris, 1907. pag. 49. 



' Lásd Rbh. fungi europaei Nr. 806, Kalchbrenner példányát. 

 = Fresenius: Beitrage zur Mykologie. Tafel IX. fig. 7. 



