200 M0E8Z Q. 



cm-ig széles), a spóra nagyságát 20X10 (A-nak mondja. A spórá- 

 nak ez a mérete már nem illik be Rehm leírásába, mertRehm 

 szerint a S. are7iicoIa-nak vannak ilyen kis spórái. 



Cooke Mycographia czímti munkájában közli mindkét faj 

 színes ábráját (íig. 117, 118), de ezek annyira hasonlítanak egy- 

 máshoz, hogy lehetetlen közöttük különbséget tenni. A szövegből 

 kitetszik, hogy Cooke főképpen a hymenium színében láthatott 

 különbséget. A spórát mindkét fajnál majdnem teljesen egyező- 

 nek találta [arenosa: 20X10 [x; arenicola: 20Xl2{i.). Az areni- 

 cola termőtestét '/., hüvelyknek, az arenosa apotheciumát 7^ — 1 

 hüvelyk nagynak mondja. Ugyané munka 259. oldalán a Fuckel- 

 féle arenosa-i csak varietasnak veszi a L é v e i 1 1 é-féle areni- 

 cola mellé. 



Hogy azonban a hymenium színében mutatkozó különbséget 

 sem lehet az arenicola és az arenosa elkülönítésére felhasználni, 

 mutatják éppen Rehm tüzetes leírásai. Rehm mindkét fajnál 

 a hymeniumot fehéressárgának mondja, B o u d i e r ^ pedig a SepuU 

 taria arvnosa hymeniumáról azt mondja, hogy szennyes fehér, 

 vagy okker színű. 



Végül, hogy a termőtest nagyságában sem találhatunk el- 

 választó különbséget, arról B o u d i e r győz meg. A Sepultaria 

 arenosa-ról ugyanis azt mondja, hogy az „e génusz legkisebb 

 fajainak egyike..., kis faj, melynek átmérője V2 — 1 cm, ritkán 

 1^2 cm". Holott Rehm szerint éppen ez volna a nagyobbik 

 faj a kettő közül. 



Mindezeket egybevetve, azt hiszem, hogy Léveillé és 

 Fuckel is egy és ugyanazt a fajt irta le. A későbbi szerzők 

 egymásnak ellentmondó, de azért helyes hozzáírásai is azt mutat- 

 ják, hogy a két faj fenntartása nagyon erőszakolt, közöttük 

 különbséget megállapítani nem lehet. 



Hazánkból ismeretes. Mágocsy-Dietz S. Balatonszeme- 

 sen gyűjtötte több példányban. „A homokos talajból alig kiemel- 

 kedve, abba jóformán egészen belemélyedve"^ terem őszszel. 

 Az itt gyűjtött példányok átmérője 2—4 cm. Az eleinte gömbös, 

 később csészealakú apothecium széle mélyen hasadt, háromszög- 

 letű karélyai befelé görbülnek. Külső felületét hosszú, 6 — 8{). 

 széles, kevéssé elágazó, szeptált, puha, barna szőrszálak fedik, 

 melyekhez homok is tapad. A hymenium szennyesfehér, szürkés. 

 Ascus: 233 — 267x20[j., benne 8 spóra egy sorban; a jód nem 

 kékíti meg. A spóra nagysága 22— 25X 13— 16'5 [j., elliptikus, tompa 

 csúcsú, sírna, színtelen, közepén egy nagy olajcseppel, mely oly- 

 kor a spóra egész belsejét is elfoglalja, sokszor mellette néhány 

 kisebb olajcsepp is van. 



Hollós L^ Kecskemét vidékéről és Félegyháza mellől 



^ Boudier: Icones Mycologicae. Tome IV. p. 202. 

 - Mágocsy-Dietz S.-nak hozzám intézett leveléből. 

 ' Hollós L.: Pótfüzetek a Természettudományi Közlönyhöz, 1898. 

 évfolyamában. 



