SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 223 



határát, bár czikkében más helyen s mai előadásában hajlandó megengedni, 

 hogy 1 — 2 faj átlépi kissé nyugat felé hatolva a Prutot vagy lejut a Dob- 

 rudsáig, de szerinte ez a Prutvonal növénygeografiai jelentőségére nincsen 

 nagyobb befolyással, mert a fontosabb fajok itt érik el nyugati határukat. 



Felszólaló ezzel szemben reánutat arra, hogy a Tuzson J. fel- 

 sorolásában foglaltak közül pl. a Tulipa Biebersteinii Moldovában, a Gypso- 

 phila trichotoma és altissima Galicziában, a Dianthus pseudarmeria Romá- 

 niában és Szerbiában, az Evonymus nana Moldovában, a Rhododendron 

 flavum (melyről szerző más helyen Azalea pontica néven beszél) Galicziában, 

 a Serratula coronata L. (pro parte) Erdélyben fordul elő, a Silene supina 

 és a Gypsophüa glomerata pedig egészen a Vaskapuig hatol ! A Corydalis 

 Marschalliana Romániában a Kárpátok egész lánczolata mentén, így 

 Sinaiában is előfordul, a mi valószínűvé teszi az erdélyi adat helyeseégét 

 is ; ezenkívül ismeretes még Herczegovinából. A felsoroltakat ki lehet még 

 egészíteni olyan növényekkel, melyek a Balkán-félszigeten messze, több 

 hosszúsági fokkal nyugatabbra hatolnak a Pruth vonalától, nem is szólva 

 a Statice caspiáról, mely még Dalmácziából, Olasz-, Franczia- és Spanyol- 

 országból, tehát Európa legnyugatibb részéből is ismeretes. 



Felszólaló kifogásolja a Crocus reticulatus S t e v. szerepeltetését 

 hazánkból. Összevetve a krimi (= Crocus Susianus M. B.) növény sárgásfehér 

 virágját a hazai növény (= Crocus variegatus Hoppé et H o r n s c h.) 

 kék és fehércsíkos virágjával, kitűnik milyen tévedés csúszott be az újabb 

 irodalomba is. 



Hogy a Rosa acicularis, Carex loliacea, Stellaria crassifolia, Trifolium 

 lupinaster stb. északi elterjedésű növényeket keleti származásúaknak vegyük, 

 arra semmi bizonyítékunk sincs. 



Nem tartja szerencsés gondolatnak, hogy a szerző illyriai íióravidék- 

 nek nevez oly területet (Moesia), melynek az „lllyria''-fogaIomhoz nincs 

 köze s így oly félreértésekre ad alkalmat, hogy jellemző illyriai növények- 

 ként szerepelnek olyanok {Rhododendron Kotschyi, Dianthus leptopetalus, 

 Achülea tomentosa stb.), melyek az „lUyria" néven összefoglalt területen 

 egyáltalában elő sem fordulnak. Tévedésnek tartja, hogy a szerző az általa 

 felállított „Horvát-Szlavon ílórakörnyéket" oly növényekkel jellemzi, melyek 

 ott (Tuzson térképén : F. 2) egyáltalában elő sem fordulnak. Ilyenek pl. 

 Spiraea cana, Lonicera glutinosa, Ribes pallidigemmum, Rhamnus fallax, 

 Digitális laevigata stb. 



Jávorka Sándor szerint mostani ismereteink ellentmondanak az 

 előadó által felhozott geológiai és fejlődéstörténeti hipotéziseknek. Az igen 

 kevés délnyugat felől jövő növényünkkel szemben úgy az Alföld és az 

 Erdélyi^medencze, valamint a Keleti Kárpátok növényeik nagy részét, melyek- 

 nek fajszáma talán százakra rúg, a Balkánról, a Fekete-tenger egész mel- 

 lékéről, tehát délk"let felől kapták. Az előtte felszólalónak megjegyzéseihez 

 még hozzáfűzi, hogy a mit előadó dolgozatában a Festuca ambthystiná-ró\, 

 a vaginatá-TÓl, a Cuviera (Elymus) caput medusae-ról és a Polliniá-ról mond, 

 az mostani ismereteinkkel szintén ellenkezik. Mert az előadó szerint (az 

 579. oldalon) ezen fajok elterjedési területének körülbelül keleti részébe 

 esik az Alföld, holott pl. a Pollinia egész Indiáig terem. A Cuviera caput 

 medusae más, ugyanott felsorolt növénynyel együtt nem is terem az Alföldön, 



