4 ELXÜKI MEGNYITÓ, SZAKOSZTÁLYUNK SZÁZADIK ÜLÉSE ALKALMÁBÓL. 



szomorúság, a gyász. 1897-ik februárius 27-ikén vesztettük cl .1 u r á n y i L a j o s-t, 

 első felejthetetlen elnökünket, a kinek nagy tudományos tekintélye és ügyünk 

 iránt való buzgósága és lelkesedése döntő tényező volt szakosztályunk megala- 

 kulásában és megszilárdulásában. Öt évi elnökösködése alatt, úgy tapintatos 

 modorával, mint igazságos ítéletével szakosztályunk vezetésében mindenkor 

 meg tudta találni a tudományunk érdekében kitűzött czél felé vezető utat. 

 Önzetlen, a tudománynyal önmagáért való foglalkozásában pedig mindnyájunk- . 

 nak fényes példaként járt elől. Érdemeit méltatandó, szakosztályunk 1901. márczius 

 13-ikán külön kegyeletes ülést tartott, melyen tanszékében utóda M á g o c s y- 

 I) i e t z S á n d r, hozzá méltó emlékbeszédben vázolta első elnökünk 

 képét, úgy mint búvárt, mint tanárt és mint embert, megpendítvén egyúttal 

 Jurányi arczképe megfestésének az eszméjét, mely a szakosztályi tagok 

 közadakozásából csakugyan meg is valósult. Képe most ott függ az Egyetem 

 növénytani intézetének tanári szobájában, a budapesti Tudomány-Egyetemen 

 működött botanikusok arczképeinek sorozatában. 



Második nagy veszteségünk H a z s 1 i n s z k y Frigyes volt, egykori 

 nesztorunknak^ 1896. november 19-ikén bekövetkezett halála. O volt az, a ki 

 hazánk úgy virágos, de kiváltképpen virágtalan növényeinek buzgó és kitartó 

 tanulmányozásával, K i t a i b e 1 óta legtöbbet járult hazánk növénytani meg- 

 ismeréséhez, és a ki megmutatta, hogy önzetlen lelkesedéssel párosult 

 munkálkodással még mostoha körülmények között is lehet nagy és maradandó 

 becsű eredményeket elérni, a mint azt Mágocsy-Dietz Sándor a nö- 

 vénytani szakosztálynak 1899. februárius 18-iki ülésén Hazslinszky fölött 

 tartott emlékbeszédében olyan szépen méltatta. 



Elvesztettük továbbá C z a k ó Kálmánt, S c h e r f f e 1 A u r é l-t és 

 Grósz Lipót-ot, a kik mindannyian szakunknak lelkes hívei és munkásai 

 voltak ; nemkülönben pedig Lengyel Istvánt, Társulatunknak volt iroda- 

 igazgatóját és pénztárosát, a ki ügyünket mindenkor melegen felkarolta és elő- 

 mozdította. 



Tisztelt szakosztály I Az előbb vázoltam munkálkodásunkból kitűnik, 

 hogy a szakűléseinken fölmerült tárgyak a növénytannak majdnem minden 

 ágára vonatkoznak és így működésünkben bizonyos szakbeli sokoldalúság 

 mutatkozik, mely mai ülésünk tárgysorozatából is kitűnik, és a mely egyenes 

 következménye ama körülménynek, hogy szaktársaink a legkülönbözőbb állá- 

 sokban működve, hatáskörük és egyéni hajlamaik megszabta irányban buzgó 

 tevékenységet fejtettek ki. 



A növénytannak majdnem minden ága talál most már mívelőkre hazánk- 

 ban. De a mi e mellett nagyon örvendetes, ez az, hogy a szakűléseinken 

 tartott előadások túlnyomólag hazánk növényzeti viszonyait ismertetik. Ez 

 helyesen van így, mert hiszen szakosztályunk főfeladata első programmunk- 

 hoz híven : » hozzájárulni a növénytan ügyének Magyarországban való fel- 

 virágoztatásához és hazánk növénytani tekintetben való minél teljesebb meg- 

 ismeréséhez*. 



De hogy ez a jövőben megvalósuljon, ahhoz szükséges, hogy a múltra 

 és jelenre támaszkodva, valamint annak tapasztalatain okulva, ezentúl bizonyos 



